Дата документу 03.07.2026 
Справа № 334/5143/26
Провадження № 1-кп/334/611/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
03 липня 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження №12026082050000908 від 07.05.2026 відносно 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має неповну середню освіту, не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого
22.12.2010 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
18.03.2011 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя з ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, шляхом часткового приєднання вироку Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2020 року, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 2 місяці позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
15.04.2011 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України. із застосуванням ст. 70 КК України, шляхом часткового приєднання вироку Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2011 року, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 5 місяців позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
07.07.2011 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2011 року, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяці позбавлення волі;
24.03.2015 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
24.05.2016 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, частково приєднано покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2015 та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі;
15.10.2020 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, а також ст. 71 КК України, частково приєднано покарання, призначене вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2016 року та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений по відбуттю покарання 06.07.2023 року,
12.01.2026 Олександрівським районним судом м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
06 травня 2026 року, у період часу з 19 год. 13 хв. до 19 год. 34 хв. ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів в умовах дії воєнного стану, шляхом вільного доступу, проник через відчинені двері до будівлі навчального корпусу Запорізького національного університету, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Фанатська, буд. 10.
Далі ОСОБА_4 піднявся на третій поверх, де шляхом застосування фізичної сили відчинив двері та проник до приміщення за місцем тимчасової дислокації Степногірської сільської ради Василівського району Запорізької області. Знаходячись у вказаному приміщенні, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно викрав майно, що належить Степногірській сільській раді Василівського району Запорізької області, а саме: ноутбуки Lenovo v15G4 у кількості трьох одиниць у комплекті із зарядними пристроями вартістю 28505,59 грн. кожний; ноутбук HP с.н. 5CO3319ZP7 у комплекті із зарядним пристроєм вартістю 21570,04 грн.; мишку бездротову моделі MS-882 марки «VINGA», яка не становить матеріальної цінності; сумку для ноутбуку 15.6'' «Defender», яка не становить матеріальної цінності.
У подальшому, реалізуючи свій протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв Степногірській сільській раді майнову шкоду на загальну суму 107086,81 грн.
Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням до іншого приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.
Відповідно до ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України 29.05.2026 між прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , було укладено угоду про визнання винуватості, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом. 
Згідно з угодою про визнання винуватості, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин.
За змістом даної угоди обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, за встановлених і викладених в угоді обставин, а також щодо міри покарання, яку повинен понести ОСОБА_4 , у виді позбавлення волі строком на 5 років, з призначенням остаточного покарання на підставі ст.71 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці. 
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України. 
В підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.
Обвинувачений пояснив, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за встановлених досудовим розслідуванням обставин визнає повністю. Ствердив, що розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид і міру покарання. Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яку уклав добровільно. 
Захисник не заперечував проти затвердження угоди, зазначаючи, що її умови не суперечать нормам законодавства, угода укладена добровільно, обвинувачений у повній мірі розуміє наслідки укладення угоди. 
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.
Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд вправі затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468- 475 КПК України. 
Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особи про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. 
Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що в силу вимог ч.4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб. Представником потерпілої особи надано письмову згоду прокурору на укладення ними угоди.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання, очевидно можливі для виконання. 
При призначенні покарання суд враховує те, що ОСОБА_4 раніше судимий і вчинив даний злочин в період іспитового строку, має постійне місце проживання, не працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває. Матеріальна шкода потерпілій особі відшкодована шляхом повернення викраденого майна. 
Суд бере до уваги обставини, які пом`якшають покарання, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено. 
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та ухвалення обвинувального вироку з призначенням ОСОБА_4 узгодженого виду та міри покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, та остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років три місяці, визначеного на підставі ст. 71 КК України згідно з вироком Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2026, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України. 
Підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Арешт, накладений ухвалами слідчого судді від 11.05.2026 на майно, вилучене 08.05.2026 в ході проведення обшуку, а саме, нутбуки Lenovo v15G4 у кількості трьох одиниць у комплекті із зарядними пристроями, ноутбук HP с.н. 5CO3319ZP7 у комплекті із зарядним пристроєм, мишку бездротову моделі MS-882 марки «VINGA», сумку для ноутбуку 15.6'' «Defender», та на особисті речі ОСОБА_4 , - скасувати. 
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29.05.2026 між прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. 
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2026, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці. 
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання, з розрахунку день за день, попереднє ув`язнення за період з 08.05.2026 по дату набрання вироком законної сили. 
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили. 
Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 11.05.2026 на майно, вилучене 08.05.2026 в ході проведення обшуку, а саме, нутбуки Lenovo v15G4 у кількості трьох одиниць у комплекті із зарядними пристроями, ноутбук HP с.н. 5CO3319ZP7 у комплекті із зарядним пристроєм, мишку бездротову моделі MS-882 марки «VINGA», сумку для ноутбуку 15.6'' «Defender», та на особисті речі ОСОБА_4 , - скасувати. 
Речові докази: 
- нутбуки Lenovo v15G4 у кількості трьох одиниць у комплекті із зарядними пристроями, ноутбук HP с.н. 5CO3319ZP7 у комплекті із зарядним пристроєм, мишку бездротову моделі MS-882 марки «VINGA», сумку для ноутбуку 15.6'' «Defender», які передані на зберігання представнику Степногірської сільської ради, залишити Степногірській сільській раді за належністю;
- замок врізний з циліндричним механізмом з ключем, який переданий на зберігання до камери речових доказів Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, повернути Степногірській сільській раді; 
- кепку білого кольору, спортивні штани чорного кольору, сумку чорного кольору, кофту сіро-чорно-білих кольорів, кросівки сірого кольору, мобільний телефон Realmi, які передані на зберігання до камери речових доказів Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, - повернути власнику ОСОБА_4 ; 
- змиви з поверхні вилучених предметів, слід структури матеріалу, рукавички гумові, сліди папілярних узорів, які передані на зберігання до камери речових доказів Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, - знищити. 
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1