ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/4846/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
1. Стислий зміст позовних вимог
Позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:
- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яка полягає у неприйнятті рішення за наслідком подання ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви від 09.04.2026 року про закінчення виконавчого провадження №80519546;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винести постанову про закінчення виконавчого провадження №80519546 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з виконанням ІНФОРМАЦІЯ_2 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 року по справі №440/16299/25.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.01.2026 за наслідком подання гр. ОСОБА_1 адміністративного позову Полтавським окружним адміністративним судом винесено рішення у справі №440/16299/25, яким зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі ІНФОРМАЦІЯ_4 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 про виключення 18.01.2012 року з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.11.1989 року. Відповідач виконав вимоги суду - до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів в графу 35 (Службові відмітки) внесено інформацію, зазначену у виконавчому документі № 440/16299/25. Оскільки вимоги суду щодо внесення інформації стосовно ОСОБА_1 було виконано, державному виконавцю Благадиру Д.Г. було направлено заяву про закінчення виконавчого провадження. Замість винесення постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем Благадиром Д.Г. 17.04.2026 року винесено постанову про накладення штрафу на ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 5100 грн. за часткове невиконання рішення суду. Такі дії виконавця позивач вважає протиправними, через що звернувся до суду з цим позовом.

2. Стислий зміст заперечень відповідача, пояснень третьої особи.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 80519546 з примусового виконання виконавчого листа № 440/16299/25, виданого 10.03.2026 Полтавським окружним адміністративним судом, про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про виключення 18.01.2012 року з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.11.1989 року. Згідно з листом боржника № 1/115 від 09.04.2026 встановлено, що з технічних причин неможливо виключити стягувача ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, однак на виконання рішення суду № 440/16299/25 боржником внесено відомості в службові відмітки вищевказаного реєстру постановляючи частини рішення суду. Це в свою чергу не є повним виконання рішення суду, оскільки стягувач ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів залишився без змін, які військовозобов`язаний.
Третя особа у своїх поясненнях на позов зазначила, що статус ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів залишився без змін – військовозобов`язаний. Хоча результатом та дійсним підтвердженням виконання рішення суду від 30.01.2026 року має стати саме зміна статусу ОСОБА_2 в Єдиному державному реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з ВІЙСЬКОВОЗОБОВ`ЯЗАНИЙ на НЕВІЙСЬКОВОЗОБОВ`ЯЗАНИЙ (на підставі виключення його з військового обліку 18.01.2012 року), отже, рішення суду № 440/16299/25 позивачем не виконано, підстави для задоволення позову відсутні.

3. Процесуальні дії по справі
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року провадження у справі відкрито, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) з урахуванням ст. 287 КАС України, залучено у справу третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , відповідача зобов`язано надати докази. 
Ухвалою суду від 26.05.2026 витребувано від відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відзив на позов та докази.
Ухвалою суду від 02.06.2026 витребувано від Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та утретє від відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відзив на позов та докази - належним чином копії всіх документів, що слугували підставою здійснення спірних дій (бездіяльності).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 у справі №440/16299/25 ухвалено зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про виключення 18.01.2012 року з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.11.1989 року.
10.03.2026 видано позивачу виконавчий лист.
На підставі заяви позивача головним державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 80519546 16.03.2026 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №440/16299/25, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 10.03.2026. 
09.04.2026 позивач подав головному державному виконавцю заяву про закінчення виконавчого провадження № 80519546, у якій вказав, зокрема, що форма ведення та формування реєстру регламентується ст. 12, 13, 14 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, реєстр передбачає виключення з військового обліку по 4 програмним графам - п. 1 ч. 6 ст. 37 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу” - померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими, п. 2 ч. 6 ст. 37 ЗУ "Про військовий обов язок і військову службу” — припинили громадянство України, п. 4 ч. 6 ст. 37 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу” - досягли граничного віку перебування в запасі, п. 5 ч. 6 ст. 37 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу” - були кандидатами, але не прийняті на військову службу за контрактом. В зв`язку з чим неможливо технічно виключити ОСОБА_1 , так як йому на момент виключення не виповнилося 60 років, а ЄДРВП дає змогу виключити за граничним віком тільки тих, кому на день виключення виповнилося 60 років. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_6 не являється держателем та розробником реєстру, тому, не має технічної можливості вносити зміни в реєстр, які не передбачені графами, які наявні в програмі. Разом з тим ІНФОРМАЦІЯ_3 виконано рішення суду Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 року по справі № 440/16299/25 та постанову головного державного виконавця від 16.03.2026 року, щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про виключення 18.01.2012 року, з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.11.1989 року.
До даного листа позивач додав витяг з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у якому щодо позивача у графі 35 "Службові відмітки" вказано "Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 року виключено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 18.01.2012 року з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.11.1989 року. (Виконавчий лист №440/16299/25 виданий 10.03.2026 року)"", графа 37 "Відмітки про взяття, зняття або виключення з обліку" не заповнена.
Відповідно до розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів із застосунку "Резерв+" ОСОБА_1 станом на 01.05.2026 у графі "Категорія обліку" зазначено "Військовозобов`язаний".
17.04.2026 головним державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 80519546 була винесена постанова про накладення штрафу на позивача штраф на користь держави у розмірі 5100 грн "За Часткове невиконання рішення суду в частині, невиключає стягувача з військового обліку...". 
Постанова мотивована тим, що "...Виконавчим листом № 440/16299/25, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію стосовно стягувача, про виключення 18.01.2012 з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно даних військового квитка серія НОМЕР_1 від 12.11.1989. Відповідно до наданої інформації боржником, встановлено, що до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів в графу 35 (Службові відмітки) внесено інформацію зазначену у виконавчому документі № 440/16299/25. 
Однак у графу 37 (Відмітки про взяття, зняття або виключення з обліку) дана інформація не внесена, що всвою чергу невиключає стягувача з військового обліку, що в свою чергу не є повним фактичним виконанням виконавчого документу № 440/16299/25".
Суд із пояснень позивача встановив, що невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 у справі №440/16299/25 пов`язано із технічною неможливістю внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів із відомостями про перебування в запасі ОСОБА_1 .
Позивач жодних доказів про звернення до Генерального штабу ЗС України та Міністерства оборони України про здійснення дій технічного характеру для забезпечення можливості виконання рішення суду не надав.
Такі дії виконавця позивач вважає протиправними, вважає, що наявні підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», через що звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".
За визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").
За приписами пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини (надалі - "ЄСПЛ") у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ
Верховний Суд в постанові від 16.01.2025 по справі №580/1226/24 зазначив, що відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон № 1404-VIII) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 1 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. За приписами пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Таким чином, виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення. Отже, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Водночас, джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.
Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначені в Законі України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017р. №1951-VIII (далі - Закон №1951-VIII).
Відповідно до ч.1 ст.1 цього Закону єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (ч.1 ст.2 Закону №1951-VIII).
Відповідно до Закону №1951-VIII, держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру).
За приписами ч.ч. 8, 9 ст. 5 Закону №1951-VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Згідно ч.1 ст.6 Закону №1951-VIII до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
З наведеного слідує, що позивач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати внесення, оброблення та зберігання в базі даних Реєстру персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 затверджено Порядок ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок). Відповідно до п. 35 даного Порядку військовозобов`язані та резервісти, які досягли граничного віку перебування в запасі, виключаються з військового обліку засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів в день досягнення ними граничного віку.
Відповідно до частини шостої статі 37 Закону № 2232-XII виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Приписами статті 28 Закону № 2232-XII, у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем 40 років було визначено, що запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних. Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років. Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві. Законом України від 27.03.2014 № 1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» (далі - Закон № 1169-VII, який набрав чинності 01.04.2014) було внесено зміни до статті 28 Закону № 2232-XII, зокрема, частину другу статті 28 Закону № 2232-XII викладено у такій редакції: «Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд - до 50 років». Законом України від 22.07.2014 № 1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 1604-VII, який набрав чинності 13.08.2014), було внесено зміни до статті 28 Закону № 2232-XII, зокрема, у пункті 2 частини другої цифри « 50» замінено цифрами « 60».
Проте, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 у справі №440/16299/25, яке набрало законної сили 03.03.2026, ухвалено зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1  внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про виключення 18.01.2012 року з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.11.1989 року.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
При цьому в положеннях частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Отже, зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
За приписами ч.ч. 1-6 ст. 5 Закону №1951-VIII держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру. Держатель Реєстру: 1) забезпечує технологічне функціонування Реєстру, для чого утворює уповноважений орган адміністрування Держателя Реєстру; 2) вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо Порядку ведення Реєстру, в яких визначає процедури збирання, зберігання, обробки та використання відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 3) організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України "Про публічні електронні реєстри"; 4) забезпечує розвиток та модернізацію програмних та апаратних засобів Реєстру; 5) надає органам адміністрування та ведення Реєстру право доступу до бази даних Реєстру; 6) здійснює інші повноваження, передбачені законом. Адміністратор Реєстру обробляє відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів від імені держателя Реєстру. Для цього із складу підпорядкованих йому органів визначаються органи адміністрування Реєстру та органи ведення Реєстру. Розпорядник Реєстру відповідно до закону: 1) організовує функціонування Реєстру; 2) у межах своїх повноважень має доступ до відповідної інформації, що міститься в Реєстрі; 3) організовує підготовку підпорядкованих йому органів адміністрування та ведення Реєстру; 4) забезпечує контроль за повнотою, актуальністю, своєчасністю та достовірністю внесених до Реєстру відомостей. Органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є: уповноважений орган адміністрування держателя Реєстру; оперативні командування; територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя; Центральне управління Служби безпеки України; відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи адміністрування Реєстру: 1) здійснюють аналітичну обробку даних; 2) забезпечують взаємодію щодо ведення Реєстру, контролюють повноту, відповідність та своєчасність внесення інформації, наданої державними органами, контролюють виконання рішень Держателя та розпорядника Реєстру. Орган адміністрування Реєстру має доступ до статистичних відомостей Реєстру; 3) забезпечують зберігання та резервування бази даних Реєстру, контроль за її цілісністю, дотриманням вимог законодавства та Порядку ведення Реєстру, затвердженого Кабінетом Міністрів України; 4) організовують підготовку та підвищення кваліфікації персоналу підпорядкованого органу адміністрування.
Як на підставу для закінчення виконавчого провадження № 80519546 позивач у своїй заяві головному державному виконавцю посилається на технічну неможливість виключення з військового обліку ОСОБА_1 , оскільки йому на момент виключення не виповнилося 60 років, а ЄДРВП дає змогу виключити за граничним віком тільки тих, кому на день виключення виповнилося 60 років. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_6 не являється держателем та розробником реєстру, тому, не має технічної можливості вносити зміни в реєстр, які не передбачені графами, які наявні в програмі. Разом з тим ІНФОРМАЦІЯ_3 виконано рішення суду Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 року по справі № 440/16299/25 та постанову головного державного виконавця від 16.03.2026 року, щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про виключення 18.01.2012 року, з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.11.1989 року.
Суд встановив, що згідно із витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо позивача у графі 35 "Службові відмітки" вказано "Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 року виключено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 18.01.2012 року з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.11.1989 року.(Виконавчий лист №440/16299/25 виданий 10.03.2026 року)"", графа 37 "Відмітки про взяття, зняття або виключення з обліку" не заповнена. Відповідно до розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів із застосунку "Резерв+" ОСОБА_1 станом на 01.05.2026 у графі "Категорія обліку" зазначено "Військовозобов`язаний".
Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не виконане у повному обсязі рішення суду у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду у справі №440/16299/25 про внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про виключення 18.01.2012 з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.11.1989 року.
Внесення відомостей із застосунку "Резерв+" статус Позовного Юрія Олександровича військовозобов`язаний, відомості про перебування в запасі відсутні, а відповідно до наданого позивачем витягу із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг, облікова картка), статус ОСОБА_1 - підлягає призову на військову службу під час мобілізації, тобто статус позивача військовозобов`язаного, відомості в "Резерв+" про перебування позивача у запасі відсутні.
Посилання позивача на технічну неможливість виконання рішення суду шляхом виключення з військового обліку ОСОБА_1 суд оцінює критично. 
Позивач як орган ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не здійснював жодних дій щодо встановлення можливих шляхів внесення відомостей щодо ОСОБА_1 як виключеного 18.01.2012 року з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.11.1989 року у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом звернень та клопотань перед Розпорядником Реєстру, (який організовує функціонування Реєстру) та Адміністратором Реєстру, (який забезпечує технологічне функціонування Реєстру, для чого утворює уповноважений орган адміністрування Держателя Реєстру; вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо Порядку ведення Реєстру, в яких визначає процедури збирання, зберігання, обробки та використання відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; забезпечує розвиток та модернізацію програмних та апаратних засобів Реєстру) для повного виконання рішення суду у справі №440/16299/25.
Розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Так, судом встановлено, що 17.04.2026 головним державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 80519546 була винесена постанова про накладення штрафу на позивача штраф на користь держави у розмірі 5100 грн "За Часткове невиконання рішення суду в частині, невиключає стягувача з військового обліку...". Постанова мотивована тим, що "...Виконавчим листом № 440/16299/25, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію стосовно стягувача, про виключення 18.01.2012 з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно даних військового квитка серія НОМЕР_1 від 12.11.1989. Відповідно до наданої інформації боржником, встановлено, що до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів в графу 35 (Службові відмітки) внесено інформацію зазначену у виконавчому документі № 440/16299/25. Однак у графу 37 (Відмітки про взяття, зняття або виключення з обліку) дана інформація не внесена, що всвою чергу невиключає стягувача з військового обліку, що в свою чергу не є повним фактичним виконанням виконавчого документу № 440/16299/25".
Технічна неможливість внесення відомостей/змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не є підставою для невиконання рішення суду, оскільки такий реєстр створюється державою для обліку військовозобов`язаних громадян України, і відсутні реальні та об`єктивні перешкоди, які не дозволяють внести відповідні технічні зміни до такого реєстру, забезпечивши технічну можливість внесення змін для виконання рішення суду.
Суд констатує, що штраф накладений виконавцем стимулює дисципліну боржника для примусового виконання рішення суду і жодним чином не свідчить про неможливість виконати рішення суду позивачем.
Займаючи пасивну поведінку під час виконання рішення суду, позивач самостійно здійснює невиконання рішення суду, за що до нього застосовується відповідальність державним виконавцем.
Суд висновує, що законне рішення суду - повинно бути виконаним реально та у повній мірі, що є конституційної гарантією обов`язковості судового захисту, відповідає принципу процесуальної економії та принципу "один спір - одна справа".
Суд звертає увагу, що позивач не позбавлений ініціювати та здійснити відповідні дії щодо необхідності внесення змін до Реєстру його адміністратором, а у випадку відмови адміністратора звернутись до державного виконавця, суду, який ухвалив рішення, щодо зміни способу та порядку виконання рішення суду, або визнання дій протиправними для постановляння окремої ухвали судом відносно такого адміністратора.
Частиною третьою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1).
Отже, суд погоджується з позицією державного виконавця про відсутність повного та належного виконання рішення суду у справі № 440/16299/25 та відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження № 80519546.
Крім того, суд звертає увагу, що у випадку прийняття відповідачем постанови про закінчення закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось би невиконаним, а й не було б виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження, а також відновленню права особи, стосовно якої ухвалене таке рішення суду, що не відповідає ефективному судовому захисту.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 43316700), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В.І. Бевза