Справа № 522/23850/25-Е
Провадження 2 /522/2300/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

30 квітня 2026 року        м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю..,
розглянувши позовну заяву в порядку загального позовного провадження за позовом  ОСОБА_1 до ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ «ЖИТЛОВО- БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПРОСТРАНСТВО» про стягнення заборгованості
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ «ЖИТЛОВО- БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПРОСТРАНСТВО» про стягнення заборгованості.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 03.11.2025 року відкрито провадження у вищенаведеній справі та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до слухання по суті.
В судове засідання представник позивачів з`явилася, підтримала позов та наполягала на задоволені позову з підстав, викладених в позові.
Представник відповідача ОК «ЖИТЛОВО- БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПРОСТРАНСТВО» відзив на позовну заяву надав, у судове засідання з`явився, позов визнав частково, не заперечував проти стягнення суми заборгованості, заперечував проти стягнення процентів річних за користування коштами та індексу інфляції, причини заперечень виклав у відзиві.
Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Так, судом встановлено, що 
між ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПРОСТРАНСТВО» та ОСОБА_1 було укладено угоду про членство в кооперативі №РД/А-Д.1.202 від 06.01.2022 року.
На виконання вказаної Угоди – ОСОБА_1 сплатив на рахунок ОК «ЖБК «Пространство» - 285 442 грн., згідно квитанції від 14.01.2022 року.
Згідно Угоди про розірвання Угоди про членство в кооперативі № РД/А-Д.1.202 від 06.01.2022 року, укладеної 10.04.2024 року між ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПРОСТРАНСТВО» та ОСОБА_1 , останній добровільно вийшов з членів Кооперативу.
Так, згідно Угоди про розірвання Угоди про членство в кооперативі № РД/А-Д.1.202 від 06.01.2022 року, Основна угода, укладена між Кооперативом та Асоційованим членом, вважається припиненою з 10.04.2024 року, та членство Асоційованого члена в Кооперативі припиненим.
Як вбачається з п. 4 годи про розірвання Угоди про членство в кооперативі № РД/А-Д.1.202 від 06.01.2022 року 10.04.2024 року – у зв`язку з припиненням членства Асоційованого члена в Кооперативі у Кооперативу виникло грошове зобов`язання по поверненню Асоційованому члену суми Паю, отриманої від Асоційованого члена за Основною угодою, в розмірі 285442,00 гривень (Двісті вісімдесят п`ять тисяч чотириста сорок дві грн. 00 коп.) без ПДВ, зменшену на штраф на користь Кооперативу у розмірі 100 287,99 гривні, що дорівнює сумі 185154,01 (Сто вісімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири грн. 01 коп.).
Згідно п. 5 Угоди про розірвання Угоди про членство в кооперативі № РД/А-Д.1.202 від 06.01.2022 року 10.04.2024 року - строки виконання зобов`язання Кооперативу по поверненню грошових коштів були чітко узгоджені сторонами та визначені наступним чином: не раніше дати отримання від нового члена Кооперативу (який прийнятий на той же самий пай) зазначеної грошової суми, але в будь-якому випадку строк повернення суми Паю не може перевищувати року з моменту припинення членства такої особи в Кооперативі.
Суд погоджується з позивачем, що кінцевий строк повернення паю визначений угодою – 10.04.2025 року, та суд не бере до уваги пояснення відповідача, що даний строк настав 01.01.2026 року, адже строк виконання зобов`язання сторони чітко визначили п. 5 Угоди від 10.04.2024 року про розірвання Угоди про членство в кооперативі № РД/А-Д.1.202 від 06.01.2022 року. 
Як встановлено судом, та визнано відповідачем, 185154,01 (Сто вісімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири грн. 01 коп.) відповідачем позивачу на виконання Угоди від 10.04.2024 року про розірвання Угоди про членство в кооперативі № РД/А-Д.1.202 від 06.01.2022 року не повернуті ані на дату подачі позову, ані на дату разгляду справи.
А тому, саме з 11.04.2025 року почав перебіг термін нарахування санкцій згідно вимог ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості – 185 154,01 грн., яка складається з індексу інфляції за період з 11.04.2025 р. по 29.10.2025 року, що складає – 5 039,02 грн. та з 3% річних за період з 11.04.2025 р. по 29.10.2025 р року, що складає – 3 074,06 грн. 
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на дату подачі позову становить – 193 267,09 грн., що складається з наступного: заборгованість за договором 185 154,01 грн. + індекс інфляції 5 039,02 грн. + 3% річних 3 074,06 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
З системного аналізу положень ст. 625 ЦК України, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. 
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). 
З огляду на викладене, суд вважає позов обґрунтованим та підставним та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ «ЖИТЛОВО- БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПРОСТРАНСТВО» про стягнення заборгованості – задовольнити. 
Стягнути з ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПРОСТРАНСТВО» та користь ОСОБА_1 заборгованість за Угодою від 10.04.2024 року про розірвання Угоди про членство в кооперативі № РД/А-Д.1.202 від 06.01.2022 року, з урахуванням індексу інфляії та 3%річних, станом на 29.10.2025 року у загальному розмірі 193 267,09 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя         А.В. Науменко

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному повний текст рішення виготовлений 08.05.2026 року.

Суддя         А.В. Науменко

30.04.26