КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №361/1108/24 Головуючий у І інстанції - Петришин Н.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/1870/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги  ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2025 року та на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,- 
установив:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.
Позов мотивувала тим, що 27 вересня 2023 року вона виявила у своїй квартирі залиття стелі у ванній кімнаті. 
05 жовтня 2023 року нею виявлено повторне затікання стелі ванної кімнати, на яке викликані представники КП «Броваритепловодоенергія». 
Комісією вказаного підприємства складено акт, в якому вказано, що залиття кв. АДРЕСА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 сталося з кв. АДРЕСА_3 , що знаходиться поверхом вище. 
Відповідач в даному акті вказав, що прокапування металопластика встановлено та усунуто. 
Проте, 12 листопада 2023 року нею повторно виявлено затікання зі стелі ванної кімнати. 
16 листопада 2023 року комісією КП «Броваритепловодоенергія» складено акт, що у кв. 78 встановлено наявність вологи під душовою кабіною, а також на з`єднаннях трубопроводу водовідведення. 
Відповідач ознайомлений із даним актом, зауваження відсутні. 
Відповідач в добровільному порядку відмовився відшкодувати завдані збитки. 
Вона у свою чергу, замовила незалежну оцінку нанесеного збитку, та відповідно до висновку про оцінку ринкової вартості права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі та майну, становить 19754 грн. 
Просила суд, стягнути із ОСОБА_1 на свою користь 19754 грн. завданих збитків та 1211,20 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2025 року зазначений вище позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдані збитки у розмірі 19754 грн. та витрати на судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
У травні 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області від представника ОСОБА_2 - адвоката Панамаренка Д.М. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, витрат на правову допомогу у розмірі 12000 грн., а також витрат, пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертизи у розмірі 3800 грн.
Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, щов матеріалах справи міститься Акт про залиття від 16 листопада 2023 року. 
В зазначеному акті не зазначено слюсаря-сантехніка, який повинен був приймати участь при огляді квартири позивача. Відсутність слюсаря-сантехніка ставить під сумнів законність складання цього акту, а тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння ним майнової шкоди. 
Також, судом першої інстанції не взято до уваги те, що Акт про залиття від 07 листопада 2023 року складався через місяць після звернення до КП «Броваритепловодоенергія». 
Зазначена обставина зафіксована у відповіді КП «Броваритепловодоенергія» №01/2433 від 20 грудня 2023 року, згідно якої в п. 3 в графі «Примітка», зазначено наступне - «Повторне звернення з приводу заявки №62780. Мокра стеля в ванній кімнаті. Періодично з різних місць капає вода. У сусідів з верху сухо». 
Також, враховуючи вимоги «Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в Акті про залиття від 07 листопада 2023 року не зазначено, яка матеріальна шкоди завдана майну позивача, не встановлено обсяг необхідного ремонту санвузла. В розділі - «Висновки і рекомендації комісії» відсутні будь-які висновки та рекомендації. З огляду на вимоги «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», які регламентують складання Актів про залиття, Акти про залиття від 16 листопада 2023 року та 07 листопада 2023 року складені з порушенням цих Правил, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами. 
Також, позивачем не подано до суду належних та допустимих доказів проведення ремонтних робіт з метою усунення пошкоджень, заподіяних внаслідок залиття її квартири.
Просив суд, скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що докази розміру понесених судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення, а у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивач порушила зазначені вимоги закону, заява про розподіл судових витрат подана після судових дебатів, а будь-яких заяв про поважність причин пропуску такого строку позивач не подала, а тому це є підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат в повному обсязі.
Просив суд, скасувати частково додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог позивача про розподіл судових витрат в частині стягнення на її користь витрат на правничу допомогу у розмірі 12000 грн. відмовити, в іншій частині додаткове рішення залишити без змін.
На вказані апеляційні скарги ОСОБА_2 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що якщо відповідач не згоден із розміром збитків, то на її переконання він має активно доводити свою позицію в суді: подавати заперечення, надавати власні докази (експертизи, оцінки), вказуючи, в тому числі, на практику застосування норм матеріального права, зокрема, з урахуванням позицій Верховного Суду, а не формально посилатись необґрунтованість розміру заявленого збитку.
Вказує, що Акти від 07 листопада 2023 року та від 16 листопада 2023 року складені, у відповідності до форми Додатку 4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76.
У вищезазначених Актах встановлено причино-наслідкові зв`язки між затіканням води з кв. АДРЕСА_3 , що знаходиться поверхом вище, і протіканням води по стелі та стіні в кв. АДРЕСА_1 .
Як вбачається зі Звіту про оцінку вартості права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі та майну, що знаходилося в ній на момент залиття, за адресою: АДРЕСА_4 , оцінка проводилася виходячи з таких допущень: збиток об`єкту нерухомості в розмірах, встановлених на підставі наданих даних і акту обстеження ушкоджень, виник в результаті залиття з кв. АДРЕСА_3 . Розрахунок проводився щодо вартості відновлення стелі та стін. 
Таким чином, встановлено причино-наслідковий зв`язок із даними, які зазначені в актах про залиття і звітом, в якому надається оцінка вартості права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі та майну, що знаходилося в ній на момент залиття, за адресою: АДРЕСА_4 .
Щодо розподілу судових витрат, то зазначає, що сума судових витрат безпосередньо пов`язана з розглядом справи, відповідає сумі, заявленій в попередньому (орієнтовному) розрахунку, підтверджена належними та допустимими доказами і у зв`язку із задоволення позову підлягає стягненню з відповідача.
Звертає увагу, що відповідна заява про розподіл судових витрат була зроблена її представником ОСОБА_3 на останньому судовому засіданні 14 травня 2025 року перед винесенням рішення по суті, а тому, заява про розподіл судових витрат була подана без пропущення строку.
Просила суд, апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2025 року та додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року залишити без змін.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що власником кв. АДРЕСА_5 є ОСОБА_2 , що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №91234644, сформованого 05.07.2017 року.
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_6 .
Із листа КП «Броваритепловодоенергія» від 20 грудня 2023 року вбачається, що впродовж 2023 року по АДРЕСА_7 надійшло 5 заяв щодо підтоплення стелі у ванній кімнаті.
Відповідно до актів про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого, холодного водопостачання або/та відведення затвердженого головним інженером КП «Броваритепловодоенергія» від 07.11.2023 року та від 16.11.2023 року причиною стало затоплення ванної кімнати у кв. АДРЕСА_5 є несправні комунікації у кв. АДРЕСА_3 , яка знаходиться поверхом вище. З даними актами ознайомлені мешканці обох зазначених квартир.
Із звіту про оцінку ринкової вартості права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі та майну, що знаходилося в ній на момент залиття, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , складає 19754 грн. Оцінювач ОСОБА_4 , дата складання висновку 06 січня 2024 року.
Відповідно до звіту про оцінку права вимоги видно, що ринкова вартість права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі та майну, що знаходилося в ній на момент залиття, станом на 06.01.2024 року, загальною площею 29.10 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , становить 519 дол. США, що за курсом НБУ, станом на дату оцінки, складає 19754 грн. Експерт-оцінювач ОСОБА_5 , дата оцінки 06 січня 2024 року, дата складання звіту 27 серпня 2024 року.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами його вини у залитті квартири позивача, клопотань про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляв, та не надав інших доказів на спростування, як вини так і розміру спричиненої позивачу майнової шкоди.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що залиття квартири позивача сталось з квартири відповідача за наявності його вини, а саме недбалому ставленні до сантехнічного обладнання у належній йому квартирі та відсутності контролю за ним, і саме відповідач має відшкодувати завдану позивачу в результаті залиття шкоду.
З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У частинах 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 177 ЖК України, громадяни зобов`язані бережно ставитись до санітарно-технічного обладнання. Із змісту даної норми слідує, що особи, які є власниками житла або такі, які проживають у такому, повинні стежити за належним станом сантех-приладів.
Згідно з положеннями ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади, пристрої, обладнання, що вийшли із ладу з його вини.
З урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).
Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.08.2020 у справі № 925/1478/16 протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд першої інстанції встановив, що внаслідок недбалого ставлення відповідача до утримання своєї власності та неналежного стану сантехнічного обладнання, відбулося залиття квартири позивача.
Суд також вважав, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження розміру завданої відповідачем шкоди.
Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що Акти про залиття квартири від 07 листопада 2023 року та від 16 листопада 2023 року не відповідають вимогам, встановленим Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, які регламентують складання Актів про залиття, зазначені вище Акти складені з порушенням вимог цих Правил, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з огляду на наступне.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207 передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку №4 зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В акті повинно бути відображено: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 753/20314/15-ц вказав, що «аргументи касаційної скарги про те, що його квартира не оглядалася, він Акт не підписував, спростовуються змістом такого Акту, з якого вбачається, що підлога квартири відповідача залита водою, тобто комісія оглядала квартиру останнього, а непідписання Акту відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотного останній не довів». Зазначені Правила не передбачають можливість встановлення вказаних обставин виключно актом, складеним за формою Додатку 4, а в пункті 2.3.6. Правил передбачено лише можливість складення такого акту у разі залиття, аварії квартир.
З Актів вбачається, що вони підписані відповідачем, він ознайомлений із даними Актами, зауваження відсутні.
Надані позивачем Акти про залиття відповідають вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76. Факт залиття квартири та його наслідки зафіксовані актами, які складені та підписані членами комісії після обстеження квартири, містить усі необхідні дані та відомості, а відтак, вказані акти є належним та допустимим доказом протиправної поведінки відповідача та його вини у залитті квартири та заподіяння матеріальної шкоди.
Доводи скарги про те, що Акти не містить характеру пошкоджень майна позивача є безпідставні, оскільки в Актах зафіксовані такі пошкодження, а спеціалістом, який оглядав квартиру позивача встановлені об`єми таких пошкоджень.
Стороною відповідача не спростовано факту залиття та факту пошкодження майна внаслідок залиття.
Наявність шкоди та причинний зв`язок позивач може доводити будь-якими засобами доказування.
Відтак, надані позивачем Акти про залиття квартири від 07 листопада 2023 року та від 16 листопада 2023 року є належними доказами факту залиття та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою.
У процесуальний спосіб стороною відповідача не доведено відсутність власної вини, не спростовано належним чином розміру завданої шкоди. 
Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що залиття квартири позивача сталось з квартири відповідача за наявності його вини, а саме відсутності контролю та недбалому ставленні до сантехнічного обладнання у належній йому квартирі, а тому саме відповідач має відшкодувати завдану позивачу в результаті залиття шкоду. Висновку експерта або клопотання про призначення судової експертизи для визначення альтернативної причини залиття квартири стороною відповідача не надано. 
Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони.
Отже, у даній справі, позивачем надано докази, що підтверджують факт залиття, джерело залиття (квартира відповідача), розмір завданої шкоди та причинний зв`язок між ними. Відповідач, у свою чергу, не надав жодних власних належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначені вище обставини або доводили відсутність його вини у залитті.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду, повторюють доводи відзиву на позовну заяву. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ОСОБА_2 , ухвалено обґрунтоване рішення про їх задоволення.
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення
В частині оскарження апелянтом додаткового рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.
Встановлено, що до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Панамаренка Д.М. про ухвалення додаткового рішення, у якій просив суд, ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.
На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, суду надано: договір №04/24 про надання правової допомоги, укладеного 25 січня 2024 року між адвокатом Панамаренком Д.М. та ОСОБА_2 ; акт про приймання-передачі послуг до договору про надання правової допомоги №04/24 від 25 січня 2023 року, складений 21 травня 2025 року, згідно якого вартість наданих адвокатом послуг склала 12000 грн.; платіжну інструкцію №541745842 від 30 січня 2024 року.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку під час ухвалення додаткового рішення про часткове задоволення заяви представника позивача та відшкодуванню судових витрат, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів не є переконливими, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. 
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду та додаткове рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не можуть бути скасовані з підстав, викладених у апеляційних скаргах.
Оскільки дія рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2025 року була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року та у зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію. 
Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,- 

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2025 року та додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року залишити без змін. 
Поновити дію рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2025 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба