Єдиний унікальний номер 205/1039/21
Номер провадження1-кп/205/579/26

Новокодацький районний суд міста Дніпра 
	  	Провадження № 1-кп/205/579/26 Справа № 205/1039/21  	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12020040690002065 від 30 листопада 2020 року стосовно
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ростові-на-Дону Російської Федерації, громадянин України, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений 03.11.2025 вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 246, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі КК), 
за участю:
прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_3 

В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.
29 листопада 2020 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, більш точний час судом не встановлено, ОСОБА_3 знаходився разом із раніше знайомим ОСОБА_5 в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де вживали алкогольні напої.
В ході сумісного розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виник словесник конфлікт, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Під час конфлікту, у ОСОБА_3 раптово виник кримінально - протиправний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Так, 29 листопада 2020 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, більш точний час судом не встановлено, ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , реалізуючи вище вказаний кримінально - протиправний намір, визначив знаряддям вчинення кримінального правопорушення металеву пательню, яка знаходилась на кухонній плиті.
Після чого, 29 листопада 2020 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, більш точний час судом не встановлено, ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, знаходячись в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , тримаючи вищевказану металеву пательню у руці наніс нею, два удари в область голови ОСОБА_5 , який в цей момент сидів навприсядки на підлозі.
Далі, не зупинившись на досягнутому, продовжуючи реалізувати свій кримінально - протиправний намір, знаходячись у вказаному місці та час, ОСОБА_3 наніс ще невстановлену кількість ударів ногами по голові та обличчю ОСОБА_5 , який в цей момент лежав на підлозі в коридорі вказаної квартири.
В результаті кримінально - протиправних дій, ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно - мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню з вогнищами забиття речовин головного мозку в скроневій частці ліворуч та вогнищем забиття речовини головного мозку в скроневій частці праворуч, гострої субдуральної гематоми у лівій скроневій частці малого об`єму, масивної субапоневротичної гематоми у правій скронево - тім`яно - потиличній області, забійної рани у правій лобній області волосистої частини голови, синця правої вушної раковини, перелому кісток носу з відносно задовільним стоянням уламків, стану після носової кровотечі, які, згідно висновку експерта № 246е від 02.02.2021, відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженого МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.
Правова кваліфікація дій обвинуваченого.
Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК за ознаками заподіяння умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Позиції учасників судового провадження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та суду пояснив, що дійсно він, при вказаних у цьому вироку обставинах, у вказаному місці, у вказаний час та спосіб заподіяв потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження.
Потерпілий ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією актового запису про смерть №1410 від 29.04.2024, яка долучена до матеріалів кримінального провадження.
Мотиви суду щодо доведеності обвинувачення.
Положеннями ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі зазначеної норми процесуального закону, повинен роз`яснити суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій (Постанова ККС ВС від 03.08.2023 у справі №281/181/21).
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються та вважає за необхідне обмежитись дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
Так, суд, допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суд про обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, доходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження у повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 122 КК, як заподіяння умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Мотиви призначення покарання.
При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. 65-67 КК, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належить до категорії нетяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_3 раніше судимий, визнав свою провину у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, офіційно не працевлаштований, осіб на утриманні не має, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК, суд відносить щире каяття, яке ґрунтується на визнанні особою своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.
До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК, суд відносить рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд... при призначенні покарання у виді... позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд зазначає, що з огляду на дискреційні повноваження, суд вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав. 
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. 
У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 наголошено, що „окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину“ (абзац п`ятий підпункту 4.1); „правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям“ (абзац четвертий підпункту 4.2).
За вказаних вище обставин, з огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, суд доходить висновку, що в даному конкретному випадку реальне відбуття обвинуваченим ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі буде непропорційним відносно вчиненого ним злочину, а мета покарання може бути досягнута без ізоляції його від суспільства, проте в умовах контролю за його поведінкою зі сторони державних органів.
Крім того, як зазначалось вище, ОСОБА_3 раніше засуджений вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року за ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 246, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки, у зв`язку з чим, при призначенні остаточного покарання наявні підстави для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України.
Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.
Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК. (Постанова ОП ККС від 23.09.2019 у справі № 199/1496/17 (провадження № 51-2631кмо19)
Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, вказані вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, однак із здійсненням контролю за поведінкою обвинуваченого з боку органів з питань пробації, у зв`язку з чим, суд призначає покарання, передбачене санкцією статті та остаточно призначає покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 та ст. 75 КК.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягають скасуванню.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Питання щодо речових доказів вирішуються судом в порядку ст. 100 КПК.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року, остаточно призначити  ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК, звільнити  ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в 3 (три) роки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК, покласти на  ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, застосовані ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року та 02 грудня 2020 року, скасувати.
Речові докази, якими визнано:
- футболку білого кольору зі слідами крові людини, сірі підштаники зі слідами крові людини, підодіяльник (простирадло) зі слідами крові людини, килим зі слідами крові та білком людини, залишки витяжок на ниточках марлі з контрольним зразком марлевої серветки, зразок крові потерпілого ОСОБА_5 , зразок крові ОСОБА_3 , металеву пательню, змиви з пательні на ниточках марлі з контролем марлі – знищити;
- оптичний носій інформації – ДВД диск, на який відкопійовано відозаписи з нагрудних камер співробітників УПП в Дніпропетровській області у кількості чотирьох штук з назвами: «20201130095728000069.mov», «20201130095733000074.mov», «20201130095733000071.mov», 420201130095627000067 mov» - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.
Копії вироку вручити обвинуваченому ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя:          ОСОБА_1