ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
19 червня 2026 року
м. Харків
справа № 640/15741/13
провадження № 22-ц/818/3796/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
розглянувши у порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, в приміщенні Харківського апеляційного суду без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аналітік Фінанс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Калиниченка Олександра Володимировича на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2025 року, постановленого під головуванням судді Вітюка Р.В., -
в с т а н о в и в:
У вересні 2013 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Київський районний суд міста Харкова від 05.09.2014 року позов задоволено, стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційного банку "Надра" суму заборгованості у розмірі 636 845,15 грн. Також вирішено питання судових витрат.
14.01.2025 року до суду першої інстанції надійшла заява від представника ОСОБА_1 адвоката Калиниченко О.В. про перегляд заочного рішення, у якій вона просить поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення ухваленого 05.09.2014 року Київським районним судом м. Харкова у цивільній справі № 640/15741/13-ц; переглянути (скасувати) заочне рішення постановлене 05.09.2014 року Київським районним судом м. Харкова у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 05.09.2014 року Київського районного суду міста Харкова у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аналітік Фінанс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Калиниченко Олександр Володимирович просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права вказує, що скаржник не отримувала копії заочного рішення, зазначає, що наявне у справі повідомлення про вручення поштового відправлення (адресоване відповідачці) містить відмітку про отримання іншою особою, а не відповідачкою, а тому вважає, що наявні підстави для поновлення строку. Вказує, що наслідком відмови у поновленні строку є повне позбавлення скаржника можливості захистити свої права у суді першої інстанції, що є непропорційним втручанням у право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калиниченка Олександра Володимировича на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2025 року повернуто апелянту.
Постановою Верховного Суду від 18 березня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Харківського апеляційного суду від 07 листопада 2025 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, із зазначенням, що ОСОБА_1 , як сторона у справі, набула право на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2025 року в частині вирішення питання про поновлення процесуального строку, яку суд апеляційної інстанції мав переглянути по суті, а не повертати позивачу.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвала суду першої інстанції переглядається лише в частині відмови у поновленні строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відмовляючи в задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі виходячи із принципів розумності та добросовісності, який кореспондується з обов`язком учасника справи добросовісно користуватись своїми правами, зазначає, що (І) ОСОБА_1 була обізнана з судовим провадженням у цій справі у 2014 році (коли було ухвалено рішення) і до моменту ухвалення рішення зверталась до суду (клопотання про відкладення розгляду справи), а після ухвалення рішення перестала звертатись до суду; (ІІ) ОСОБА_1 повідомлялась за адресою: АДРЕСА_1 і навіть, коли таку кореспонденцію отримувала інша особа була обізнана з розглядом справи (кореспонденцію про судове засідання 05.09.2014 року отримала інша особа, але відповідачка подала клопотання про відкладення судового засідання 05.09.2014 року), що вказує на обізнаність особи; (ІІІ) у 2021 році отримала повістку суду про розгляд заяви про заміну стягувача (що додатково вказує на обізнаність судового рішення по суті спору); (IV) у 2021 році представник відповідачки (який і зараз представляє інтереси) звертався до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, однак не реалізував таке право. Тобто наведені обставини у їх сукупності вказують на те, що ОСОБА_1 була обізнана з провадженням у цій справі і враховуючи принципи розумності та добросовісності мала можливість ознайомитись з рішенням у цій справі і вчасно (або із незначним строком пропуску) заявити про його перегляд.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова ухвалив від 05.09.2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційного банку "Надра" суму заборгованості у розмірі 636 845,15 грн. Вирішено питання судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що про судове засідання 05.09.2014 року відповідачка ОСОБА_1 повідомлялась у встановленому законом порядку. 
03.09.2014 року особисто ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано заяву про відкладення судового засідання призначеного на 05.09.2014 року (а.с.88).
Заочне рішення Київського районного суду міста Харкова ухвалив від 05.09.2014 року у цій справі надіслано відповідачам засобами поштового зв`язку, зокрема ОСОБА_1 05.09.2014 року, яке отримано чоловіком останньої 17.09.2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
У листопаді 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Калиниченко О.В. звертався до суду із заявою, яка подана ним особисто, через канцелярію суду, про надання матеріалів справи для ознайомлення та видачу копії судового рішення(а.с. 210).
Даних, що представник реалізував своє право на ознайомлення, матеріали справи не містять.
Також, представник ОСОБА_1 адвокат Калиниченко О.В. 10.07.2025 року звертався до суду із заявою, яка подана ним особисто, через канцелярію суду, про надання матеріалів справи для ознайомлення та видачу копії судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що представник апелянта 15.07.2025 року особисто ознайомився з матеріалами справи, отримав копію заочного рішення суду від 05.09.2014 року та копію ухвали суду від 26.12.2022 року щодо заміну сторони у виконавчому провадженні(а.с.230).
Із заявою про перегляд заочного рішення представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся 30.07.2025 року. Просила поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення ухваленого 05.09.2014 року Київським районним судом м. Харкова у цивільній справі № 640/15741/13-ц; переглянути (скасувати) заочне рішення постановлене 05.09.2014 року Київським районним судом м. Харкова у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування заяви представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 посилався на те, що відповідачка не отримувала копію заочного рішення від 05.09.2014. зокрема, зазначає, що наявне у справі повідомлення про вручення поштового відправлення (адресоване відповідачці) містить відмітку про отримання іншою особою, а не відповідачкою. А тому вважає, що наявні підстави для поновлення строку. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
При цьому, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 284 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3.ст.272 ЦПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня.
У відповідності до положень ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуального строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, як передбачено ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Одночасно з поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
Разом з тим матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи в суді першої інстанції, приймала участь, отримувала поштову кореспонденцію, подавала заяви та клопотання.
Заочне рішення Київського районного суду міста Харкова ухвалив від 05.09.2014 року у цій справі надіслано відповідачам засобами поштового зв`язку, зокрема ОСОБА_1 05.09.2014 року, яке отримано чоловіком останньої 17.09.2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення(а.с. 95).
Крім цього, у матеріалах справи наявна заява від 18.11.2021 року представника ОСОБА_1 адвоката Калиниченка О.В., про надання матеріалів справи для ознайомлення та видачу копії судового рішення(а.с. 210).
Частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Доводи представника апелянта про необізнаність щодо наявності заочного рішення та неотримання даного рішення суперечать фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.
Таким чином будучи обізнаним про наявність даної справи, отримавши копію рішення, відповідач не мала перешкод у своєчасному зверненні із заявою про перегляд заочного рішення. Проте подала таку заяву лише у липні 2025 року.
Поважних причин пропуску визначеного законом строку на подання заяви про перегляд заочного рішення судом не встановлено. 
Висновки суду про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.
Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) цю обставину підтверджено належними й допустимими засобами доказування.
З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)).
ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України", "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року).
Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України").
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.
Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.
Ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367 - 369,372,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калиниченка Олександра Володимировича - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2025 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:  О.В. Маміна
Судді:     Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова