П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/30687/25	

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого судді Терлецького Д.С., 
суддів Вербицької Н.В., Димерлія О.О., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

Рух справи
09.09.2025 р. ОСОБА_1 (надалі – ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 р.; 
зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. включно індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 р., відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. №44, з урахуванням раніше виплачених сум;
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що проходив військову службу у Головному управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області. За період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. йому була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у меншому розмірі, а саме без застосування базовим місяцем січня 2008 р.
Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (надалі також – відповідач) заперечувала проти задоволення позову та вказало на відсутність підстав для здійснення індексації грошового забезпечення позивача, оскільки з 01..01.2016 р. збільшився загальний розмір грошового забезпечення позивача.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2026 р. позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 р. Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. включно індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 р. відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до П`ятого апеляційного адміністративного суду, в якій просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2026 р. та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 06.05.2026 р. відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
Ухвалою від 06.05.2026 р. П`ятий апеляційний адміністративний суд призначив справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою від 02.06.2026 р. П`ятий апеляційний адміністративний суд витребував у Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області: належним чином засвідчені копії наказів про призначення та звільнення позивача; відомості про нараховане грошове забезпечення позивача у період з 01.01.2016 р. по 28.02.18 р.; відомості про організаційно-правові зміни 9 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (актуальний статус юридичної особи, наявність правонаступників).
Ухвалою від 02.06.2026 р. П`ятий апеляційний адміністративний суд призначив справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.
Належно повідомлені учасники справи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, тому справа розглянута у порядку письмового провадження.

Обставини справи, які встановлені судом першої інстанції 
ОСОБА_1 з 18.11.2005 р. по 31.05.2025 р. проходив службу в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області.
За період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. ОСОБА_1 нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення не у повному обсязі.

Оцінка суду першої інстанції
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов таких висновків. 
Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1294, яка набрала чинності 01.01.2008 р. та втратила чинність з 01.03.2018 р. у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з 01.03.2018 р. встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовцям та, зокрема, особам начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту.
Отже, місяцями, за якими здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовими місяцями) військовослужбовців, повинні бути січень 2008 р. та березень 2018 р., водночас всі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у проміжку січня 2008 року - березня 2018 р. посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними.
Відповідно, починаючи з грудня 2015 р. повинен був застосовувати січень 2008 р. як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення, оскільки саме з грудня 2015 р. застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати), затверджені Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити одночасно із виплатою грошового забезпечення компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, суд визнав передчасними.

Доводи апеляційної скарги 
Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області на обґрунтування вимог про скасування рішення суду вказало, що позивач проходив службу цивільного захисту в 9 державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, який є самостійною юридичною особою та має виступати відповідачем у цій справі. 
Суд першої інстанції взагалі не дослідив обставини справи щодо особи позивача, його посади, безпосереднього місця служби, складових грошового забезпечення позивача та тієї обставини, яка юридична особа здійснювала нарахування і виплату позивачу грошового забезпечення. 

Позиція позивача у справі на заявлену апеляційну скаргу
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Про розгляд справи належно повідомлений шляхом направлення судової кореспонденції засобами поштового зв`язку.

Джерела права та оцінка суду апеляційної інстанції
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і правильність застосування норм матеріального і процесуального права, суд у складі колегії суддів дійшов таких висновків.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає та встановлює Закон України від 20.12.1991 р. №2011 XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон №2011-ХІІ).
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону №2011-ХІІ).
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 Закону №2011-XII).
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Відповідно до абзацу першого пункту 9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 20.07.2028 р. № 623, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 р. за №936/32388, грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу за місцем їх постійної служби.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р. № 1282-XII (надалі - Закон № 1282-XII). Закон № 1282-XII наведено у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону № 1282-XII).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (далі – Порядок № 1078).
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, відповідно до частини другої статті 5 Закону № 1282-ХІІ та пункту 6 Порядку №1078 підприємства, установи, організації, включно з тими, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, зобов`язані проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила встановлений поріг індексації.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Водночас згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 р. № 1013, яка набрала чинності 15.12.2015 р., до Порядку №1078 внесені зміни. Згідно зі змінами, зокрема, замість категорії «базовий місяць» запроваджено категорію «місяць підвищення доходу», а також інший порядок визначення місяця підвищення доходу. Окремо слід вказати, що згідно з пунктом 6 цієї Постанови вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 року.
Так, на відміну від механізму визначення «базового місяця» – яким вважався місяць підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій, виплат із соціального страхування або зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (у тому числі за рахунок постійних складових зарплати) – «місяць підвищення доходу» настає виключно тоді, коли фактично підвищено тарифну ставку (оклад). Зростання заробітної плати за рахунок інших постійних складових без підвищення тарифної ставки чи окладу на індексацію за цими змінами не впливає та не зменшує розмір індексації.
Для працівників бюджетної сфери поняття «підвищення тарифних ставок (окладів)» у новому механізмі означає підвищення, здійснене відповідно до законодавства в цілому, а не індивідуальну зміну ставки конкретному працівнику (наприклад, у зв`язку з призначенням або переведенням на іншу посаду), як це передбачалося раніше. Тобто місяць підвищення тарифної ставки відповідно до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013, не визначається для кожного працівника окремо.
Якщо за попереднім механізмом точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін слугував базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю (100%), а нарахування індексації здійснювалося індивідуально залежно від дати прийняття на роботу та зміни надбавок і доплат працівника, то за змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013, індекс споживчих цін обчислюється не індивідуально, а починаючи з моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.
Отже, починаючи з 01.12.2015 р. відправною точкою для визначення місяця підвищення та початку наростаючого обчислення індексу споживчих цін є місяць, у якому востаннє була підвищена тарифна ставка (оклад) за посадою, що її обіймає відповідний працівник.
Наведені висновки щодо змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 р. № 1013, узгоджуються із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.04.2023 у справі № 420/15397/21. Цей висновок залишається наразі незмінним у практиці Верховного Суду, що підтверджується постановою від 30.04.справі № 580/7644/23, постановою від 15.11.2024 р. у справі № 160/3223/22 та іншими.
Водночас суд у складі колегії суддів звертає увагу, що відповідно до частини четвертої статті суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що з 18.11.2005 р. по 31.05.2025 р. позивач проходив службу в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області.
Натомість відповідно до витягу з наказу (по особовому складу) від 31.03.2025 р. № 228 ОСОБА_1 звільнений з 9 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Донецькій області (а.с. 96).
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 9 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Донецькій області (надалі – 9 ДПРЗ) є самостійною юридичною особою, яка зареєстрована в установленому порядку та має власний ідентифікаційний код юридичної особи – 38273220. 
9 ДПРЗ згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перебуває у стані припинення, дата запису – 28.04. 2025 р., номер запису – 1002711270020001098. 
Це підтверджується відповіддю №2883165 від 15.06.2026 р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 99, 100).
Відповідно до наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 23.04.2025 р. № 461 (а.с.84) 9 ДПРЗ перебуває у стані припинення шляхом реорганізації (приєднання) до 19 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області. 
Згідно з частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Відповідно до частини п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Отже, враховуючи наведене, суд у складі колегії суддів доходить висновку, що позов поданий до неналежного відповідача, оскільки відповідачами у даній справі мають виступати 19 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області та 9 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області.
Відповідно до частини третьої статті 48 КАС України у разі якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Згідно з частиною четвертою статті 48 КАС України у разі, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Відповідно до частини шостої статті 48 КАС України після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.
Згідно з частиною сьомою статті 48 КАС України заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
У цьому зв`язку суд у складі колегії суддів ураховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 28.07.2021 р. у справі № 826/4406/18, за яким визначення відповідачів є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися навіть за ініціативою суду.
Отже, у даному випадку суд першої інстанції повинен був за приписами статті 48 КАС України до ухвалення рішення здійснити заміну первісного відповідача на належного або, у разі незгоди позивача, залучити до участі у справі як другого відповідача. У будь-якому разі розгляд адміністративної справи повинен був бути розпочатий спочатку. 
Натомість суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості замінити неналежну сторону у справі або залучити другого співвідповідача, це може проводитися виключно судом першої інстанції.
Збіжний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 07.04.2020 р. у справі №200/9346/16-а, від 07.04.2020 р. у справі №501/1397/17, від 28.11.2019 р. у справі №826/12172/18, від 24.09.2019 р. у справі № 344/19007/18, від 26.08.2020 р. у справі №500/2972/17 тощо.
З огляду на зазначене суд у складі колегії суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права під час розгляду справи, тому його рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення – про відмову в задоволенні позовних вимог виключно з мотивів пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Ураховуючи, що суд першої інстанції не здійснив обов`язкові процесуальні дії щодо заміни неналежного відповідача, внаслідок чого позов розглянуто до неналежного відповідача, прийняте рішення підлягає скасуванню.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду та відповідно до статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
З огляду на те, що суд першої інстанції правомірно відніс справу до категорії незначної складності й розглядав її за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2026 р. у справі №420/30687/25 - скасувати, прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 325 КАС України набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, які передбачені в пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.С.Терлецький

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: О.О.Димерлій