Справа № 185/2282/26
Провадження № 2/185/3233/26
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

04 травня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Гоцій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про визнання права власності на житло
В С Т А Н О В И В
Позивач 09.01.2026 року звернувся до суду з даним позовом у якому просить суд:
Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) право власності на квартиру під номером під АДРЕСА_3 , загальною площею 44,80 кв.м., житловою площею 30,70 кв.м.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що у зв`язку з тим, що в досудовому порядку вирішити питання з отримання спадщини неможливо, позивач звернулася до суду.
Позивач просила суд розглядати справу без її участі.
Відповідач, своєю заявою до суду, просив суд розглядати справу без його участі, у письмовому відзиві позов визнав.
В судовому засіданні встановлено наступне. Квартира під АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності на підставі довідки, виданої 04 вересня 1994 року ЖЕК ЖБК «Рубіжанський» про повну сплату пайового внеску за квартиру двокімнатну, під АДРЕСА_4 » в будинку під АДРЕСА_5 та реєстраційного посвідчення від 10 жовтня 1994 року, виданого Рубіжанським бюро технічної інвентаризації, та записано в реєстрову книгу № 35доп.стор.262 за реєстровим № 199. 
Згідно із вказаними документами, та технічним паспортом, виготовленим Рубіжанським бюро технічної інвентаризації 22.04.1977 року, належна Позивачці на праві власності квартира, розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,80 кв.м., житловою площею 30,70 кв.м. З 13 травня 2022 року Рубіжанська міська територіальна громада, до складу якої входить місто Рубіжне Луганської області, перебуває під військовою окупацією рф (Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року № 376). У зв`язку з триваючою окупацією рф, Позивачка вимушена була залишити своє місце проживання в місті Рубіжне Луганської області, та наразі проживає у селищі Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12 квітня 2022 року № 533-7000588089. 
У листопаді 2025 року Позивачка звернулася до центру надання адміністративних послуг Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області із заявою про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на вищевказану квартиру, для отримання в подальшому гарантованої державною програмою компенсації від держави за пошкоджене та знищене майно на тимчасово окупованій території. Однак, державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, розглянувши заяву Позивачки, винесла рішення від 27 листопада 2025 року № 82073413, яким відмовила в проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що реєстратор позбавлений можливості підтвердити у встановленому законодавством порядку державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , проведену до 01.01.2013 року за ОСОБА_1 (копія додається). 
Як вбачається з вищевказаного рішення, підставою для відмови стало те, що державна реєстрація права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та на паперових носіях на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території Рубіжанської міської ради Сіверськодонецького району Луганської області до 01.01.2013 року проводилася Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації Рубіжанської міської ради, яке на даний час не здійснює свою діяльність, оскільки приміщення бюро технічної інвентаризації разом з інвентаризаційними справами та службовою документацією знаходиться на тимчасово окупованій території. З огляду на вищевикладене, Позивачка вимушена звертатися до суду з даною позовною заявою, оскільки визнання права власності на належну їй на праві власності квартиру, потрібно для того, щоб в подальшому мати змогу подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України, а визнати право власності Позивачки на майно та зареєструвати його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в інший спосіб немає можливості. 
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 179, 181, 316, 317, 319, 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. 
У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, з рішення суду. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Відповідно до статті 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. 
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. 

За вказаних обставин суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В
Позов  ОСОБА_1 до Рубіжанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про визнання права власності на житло - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) право власності на квартиру під номером під АДРЕСА_3 , загальною площею 44,80 кв.м., житловою площею 30,70 кв.м.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:	  	В. О. Головін