29.04.26
22-ц/812/909/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року м. Миколаїв 

справа №473/3864/24
провадження №22-ц/812/909/26
провадження №22-ц/812/953/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Серебрякової Т. В.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О. М.,
за участі представника відповідача – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2026 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 березня 2026 року, ухвалені під головуванням судді Вуїва О. В. у приміщенні суду у м. Вознесенську Миколаївської області, за позовом ОСОБА_2  до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- ОСОБА_3 , про зобов`язання відновити кошти на кредитному рахунку та списання нарахованих відсотків, комісій,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2024 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала наступним.
Позивачка зазначала, що 21 травня 2018 року вона та Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі – АТ «Ощадбанк» або Банк) уклали договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №629428.
В межах договору банк відкрив їй відновлювальну кредитну лінію з кредитним лімітом у сумі 75 000 грн.
14 жовтня 2022 року о 12:09 год та 12:10 год з кредитного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 невідома особа здійснила перекази грошових коштів у розмірах 25 000,00 грн та 19 700,00 грн. Вказані перекази не були санкціоновані або узгоджені позивачкою та здійснені на рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Восток».
Транзакції з переказу кредитних коштів на рахунок невідомої особи на загальну суму 44 700,00 грн здійснено через UKR KYIV MOBILE BANKING 489191 30010001 та UKR KYIV MOBILE BANKING 489192 30010001.
При цьому, за переказ грошових коштів банк стягнув з позивачки 457 грн комісії.
Крім цього, за користування кредитними коштами АТ «Державний ощадний банк України» нарахував ОСОБА_2 проценти у розмірі 7096,48 грн та комісію у розмірі 22,09 грн.
Позивачка вказувала, що жодних дій зі зняття або переказу коштів не вчиняла та не уповноважувала на їх вчинення інших осіб, реквізити кредитної картки та іншої інформації для здійснення транзакцій третім особам не повідомляла, не підтверджувала жодних транзакцій, а тому 14 жовтня 2022 року через контакт-центр АТ «Ощадбанк» повідомила оператора про незаконне зняття коштів та не вчинення нею операцій щодо перерахування грошових коштів.
У цей же день позивачка звернулася до чергової частини Вознесенського РУП ГУНП із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За вказаним фактом 15 жовтня 2022 року Вознесенське РУП ГУНП внесло відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєструвало кримінальне провадження №12022152190000841 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. ОСОБА_2 в межах вказаного кримінального провадження визнана потерпілою.
Поряд із цим, 17 жовтня 2022 року позивачка звернулася до АТ «Ощадбанк» із заявами щодо незаконного списання грошових коштів з її кредитного рахунку через шахрайські дії третіх осіб та зупинення нарахування їй штрафних санкцій.
Проте відповідач відмовив у списанні відсотків, комісій та повернення кредитних коштів з тих мотивів, що позивачка несе повну відповідальність за несанкціоноване списання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами, а спірні перекази коштів могли бути здійснені у зв`язку із порушенням ОСОБА_2 вимог договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, зокрема самою позивачкою або іншою особою з використанням її особистих даних та фінансового номеру, мобільного терміналу для авторизації і проведення операцій в інтернет-банкінгу « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
На думку позивачки, відповідачем, як фінансовою установою, допущено порушення її прав, як споживача фінансової послуги, яке полягало в протиправних діях щодо несанкціонованого списання коштів з кредитного рахунку позичальниці, безпідставному нарахуванні процентів та комісій за користування кредитом, а тому ОСОБА_2 просила зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» відновити залишок коштів на її кредитному рахунку № НОМЕР_1 до стану, у якому він був до здійснення 14 жовтня 2022 року несанкціонованих операцій щодо списання грошових коштів на загальну суму 44 700,00 грн, списати нараховані відсотки за користування кредитом у сумі 7096,48 грн та комісії у загальному розмірі 479,09 грн.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що між АТ «Ощадбанк» та позивачкою укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №629428.
ОСОБА_2 у день укладення договору отримала банківську платіжну картку зі строком дії до 31 січня 2023 року та активувала її.
В межах договору Банк відкрив на користь позивачки відновлювальну кредитну лінію з встановленим кредитним лімітом 75 000 грн.
14 жовтня 2022 року ОСОБА_2 через мобільний застосунок «Ощад 24/7» ініціювала здійснення переказу зі свого рахунку грошових коштів у сумі 25 000,00 грн та 19 700,00 грн. Доручення клієнта з переказу грошових коштів було виконане Банком.
Операції з переказу грошових коштів відбувалися шляхом направлення SMS-повідомлення з одноразовим паролем на номер телефону ОСОБА_2 , входу до особистого кабінету мобільного застосунку «Ощад 24/7» (із введенням особистого паролю) та ініціювання вказаних операцій від імені клієнта (із введенням отриманого одноразового паролю). Вказане свідчить, що несанкціоновані операції з переказу грошових коштів були вчинені позивачкою, іншими особами за її дорученням або були наслідком розголошення позивачкою своїх персональних або банківських даних стороннім особам. Проте клієнт банку зобов?язаний надійно зберігати та не передавати стороннім особам електронний платіжний засіб та інші дані, які дозволяють ініціювати та/або санкціонувати платіжну операцію. При порушенні вказаних вимог клієнт несе повну відповідальність за здійснені операції з використанням платіжного засобу.
За такого, саме на ОСОБА_2 покладається відповідальність за здійснені операції з переказу грошових коштів, а тому її вимоги до банку є безпідставними.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2026 року позов ОСОБА_2 задоволено. 
Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» відновити залишок коштів на кредитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (власниця рахунку – ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), до стану, у якому він був до здійснення несанкціонованих операцій зі списання з подальшим переказом грошових коштів, що були здійснені 14 жовтня 2022 року о 12 годині 09 хвилин на суму 25 000,00 грн та 14 жовтня 2022 року о 12 годині 10 хвилин на суму 19 700,00 грн.
Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» списати нараховані ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , в межах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21 травня 2018 року №629428 проценти за користування кредитом у розмірі 7096,48 грн, комісію (нараховану в межах кредитного договору) у розмірі 22,09 грн, комісію за переказ коштів (платежі по кредитному рахунку № НОМЕР_1 від 14 жовтня 2022 року о 12 годині 09 хвилин та о 12 годині 10 хвилин) у загальному розмірі 457,00 грн.
Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір у сумі  1937,92 грн.
Додатковим рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2026 року з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що саме АТ «Ощадбанк» повинно нести відповідальність за наслідки здійснення несанкціонованих переказів грошових коштів з картки клієнта. 
Враховуючи обставини справи, а саме, що операції з переказу коштів були здійснені не за рахунок особистих коштів позивачки, а за рахунок кредитних коштів, наданих їй відповідачем, суд вважав, що вимога позивачки про зобов`язання Банка відновити кошти на рахунку (без їх фактичного стягнення на користь позивачки) є належним та ефективним способом захисту її порушених прав. 
Оскільки позивачка знятими з рахунку 14 жовтня 2022 року кредитними коштами не користувалася, суд вважав безпідставним нарахування їй Банком процентів у сумі 7096,48 грн та комісій у загальному розмірі 479,09 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30 000 грн, суд першої інстанції виходив з характеру правовідносин у справі, складності справи, обсягу наданих послуг адвокатом, засад розумності та справедливості з урахуванням ціни позову. 

Узагальнені доводи апеляційних скарг 

Не погодившись з рішеннями суду, АТ «Ощадбанк» подало апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення суду від 20.02.2026 та додаткове рішення від 06.03.2026 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
Обґрунтовуючи свою скаргу, відповідач зазначав, що без розголошення чи передачі з боку ОСОБА_2 . ПІН-коду її картки, інша особа навіть перевипустивши сім-картку, або маючи «фінансовий» мобільний номер телефону клієнта, не змогла б зареєструватися в системі «Ощад 24/7» та переказати грошові кошти.
Отримавши 14 жовтня 2022 року о 12:06 годині ОТП-повідомлення від АТ «Ощадбанк» на свій фінансовий номер телефону НОМЕР_4 з кодом входу в додаток «Ощад 24/7» ОСОБА_2 мала негайно повідомити АТ «Ощадбанк» про факт втрати інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції, однак такі дії були вчинені нею лише після списання грошових коштів з карткового рахунку. 
Враховуючи, що операції з переказу коштів з рахунку позивачки 14 жовтня 2022 року були здійснені з використанням реквізитів платіжної картки банку, у тому числі ПІН-коду, які відомі тільки власнику картки, АТ «Ощадбанк» не повинен нести відповідальність за дані операції.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладається на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладається на емітента.
Після телефонного дзвінка позивачки до контакт-центру Банку 14 жовтня 2022 року о 12:26 годині оператором контакт-центру одразу були заблоковані картки позивачки та закритий обліковий запис в додатку «Ощад 24/7» з причин підозри на шахрайство.
Відповідач звертав увагу суду на те, що позивачка звернулася до контакт-центру АТ «Ощадбанк» після успішного завершення операцій з підозрою на шахрайські списання по платіжній картці.
Стосовно додаткового рішення відповідач вказував, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості та розумності їх розміру.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалами Миколаївського апеляційного суду від 18 та 30 березня 2026 року відкриті апеляційні провадження за апеляційними скаргами АТ «Ощадбанк» та витребувано матеріали справи.
Ухвалами Миколаївського апеляційного суду від 30 березня 2026 року справу призначено до розгляду на 29 квітня 2026 року на 11 год 00 хв.
У судове засідання призначене на 29 квітня 2026 року з`явилася представник АТ «Ощадбанк» Кудактіна О. І.
Позивачка та її представник Компанієць А. В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.
Представник позивачки Компанієць А. В. 29 квітня 2026 року надіслала до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням її на лікуванні.
Відповідно до вимог ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно з вимогами статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
Колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивачки Компанієць А. В. про відкладення розгляду справи, оскільки позивачка, яка є учасником справи, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла. Вона була завчасно повідомлена про розгляд справи та необмежена у виборі представника своїх інтересів в суді.
Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18 виснував, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Матеріали справи свідчать, що позивачка реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у позовній заяві, поясненнях,  наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає можливим переглянути справу за відсутності позивачки та її представника, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Вказана позиція відображена також у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі №175/4075/18 та від 09 лютого 2023 року у справі №824/85/21.

Фактичні обставини справи 

21 травня 2018 року ОСОБА_2 уклала з АТ «Державний ощадний банк України» договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №629428.
У цей же день ОСОБА_2 отримала банківську платіжну картку зі строком дії до 31 січня 2023 року та активувала її.
В межах договору Банк відкрив на користь позивачки відновлювальну кредитну лінію з встановленням на рахунку кредитного ліміту, який неодноразово змінював та остаточно встановив у розмірі 75 000,00 грн.
Номер мобільного телефону повідомлений Банку позивачкою, який використовувався Банком для ідентифікації клієнта, надання сервісів через контакт-центр Банку, в тому числі послуг СМС-інформування, та вважався фінансовим номером клієнта є номер +380990810582. Модель телефону, який вона використовувала – «iPhone».
14 жовтня 2022 року о 12:09 год та 12:10 год з кредитного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 невідома особа за допомогою моделі телефону «Xiaomi Mi 9 SE» здійснила перекази грошових коштів у розмірах 25 000,00 грн та 19 700,00 грн. Вказані перекази здійснені на рахунок ОСОБА_3 , відкритий в ПАТ «Банк Восток». У цей же день о 12:13 год та 12:16 год кошти з рахунку ОСОБА_3 були перераховані на рахунки інших осіб.
Транзакції з переказу кредитних коштів на загальну суму 44 700,00 грн здійснено через UKR KYIV MOBILE BANKING 489191 30010001 та UKR KYIV MOBILE BANKING 489192 30010001.
За переказ грошових коштів банк стягнув з позивачки 457,00 грн комісії.
Крім цього, за користування кредитними коштами АТ «Ощадбанк» нарахував ОСОБА_2 проценти у розмірі 7096,48 грн та комісію у розмірі 22,09 грн.
14 жовтня 2022 року ОСОБА_2 через контакт-центр АТ «Ощадбанк» повідомила оператора про незаконне зняття коштів з її рахунку та не вчинення нею операцій щодо перерахування грошових коштів.
У цей же день ОСОБА_2 звернулася до чергової частини Вознесенського РУП ГУНП із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За вказаним фактом 15 жовтня 2022 року Вознесенське РУП ГУНП внесло відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєструвало кримінальне провадження №12022152190000841 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. ОСОБА_2 в межах вказаного кримінального провадження визнана потерпілою.
Крім того, позивачка звернулася до АТ «Ощадбанк» із заявами щодо незаконного списання грошових коштів з її кредитного рахунку через шахрайські дії третіх осіб, де виклала вимогу про повернення кредитних коштів на її рахунок, припинення будь-яких нарахувань за кредитним рахунком, а також списання нарахованих відсотків та комісій.
З листів Банку випливає, що позивачці було відмовлено у списанні відсотків, комісій та повернення кредитних коштів з тих мотивів, що позивачка несе повну відповідальність за несанкціоноване списання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами, а спірні перекази коштів могли бути здійснені у зв`язку із порушенням ОСОБА_2 вимог договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Частина 1статті 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з вимогами ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Відповідно до норм ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом.
Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.
Згідно з ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Держатель платіжного інструменту є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту. Неналежна платіжна операція – це платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Неналежним платником є особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно), а неналежним отримувачем – особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі.
Стаття 38 вказаного Закону визначає, що електронні платіжні засоби використовуються для ініціювання платіжних операцій з рахунків платників.
Електронний платіжний засіб має містити реквізити, що дають змогу ідентифікувати його емітента, а також інші визначені Національним банком України обов`язкові реквізити.
У разі емісії електронного платіжного засобу для використання в платіжній системі електронний платіжний засіб має додатково містити реквізити, що дають змогу ідентифікувати відповідну платіжну систему.
Електронний платіжний засіб має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України.
Електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.
Емітент має право надати електронний платіжний засіб користувачу у власність або в користування у порядку, визначеному договором про надання платіжних послуг.
Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. 
Стаття 42 Закону України «Про платіжні послуги» передбачає, що надавач платіжних послуг платника зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених цим Законом. Порядок надання згоди на виконання платіжної операції визначається договором між платником та надавачем платіжних послуг платника. Платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом. Надавач платіжних послуг платника за виконання неакцептованих платіжних операцій несе відповідальність, передбачену цим Законом. Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути надана платником надавачу платіжних послуг платника особисто, через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції або через отримувача. Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути відкликана платником у будь-який час, але не пізніше настання моменту безвідкличності платіжної інструкції відповідно до цього Закону.
Згідно з статтею 68 вказаного Закону електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.
Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій).
Частини 2, 12 статті 86, частини 1, 4, 5 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» визначають, що надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. 
Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).
Платник несе відповідальність перед надавачем платіжних послуг, що його обслуговує, відповідно до умов укладеного між ними договору про надання платіжних послуг.
Платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.
Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку.
Зазначений у цій частині строк не застосовується, якщо надавач платіжних послуг не дотримався свого обов`язку щодо інформування платника про виконані платіжні операції згідно з вимогами цього Закону.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом
Пунктами 136, 138, 140, 143, 144, 146, 147 Розділу VIІ «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії та еквайрінгу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління НБУ від 29 липня 2022 року №164, передбачено, що користувач зобов`язаний:  1) зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень;  2) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором.
Емітент, серед іншого, зобов`язаний  повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту.
Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).
Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача.
Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.
Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.
У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22 зазначено: «Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 13 червня 2022 року у справі №587/586/21 та від 24 січня 2024 року у справі №758/14517/18.
У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц вказано, що банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, які він не виконував або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та за необхідності відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що саме АТ «Ощадбанк» повинно нести відповідальність за наслідки здійснення несанкціонованих переказів грошових коштів з картки клієнта. 
Враховуючи обставини справи, а саме, що операції з переказу коштів були здійснені не за рахунок особистих коштів позивачки, а за рахунок кредитних коштів, наданих їй відповідачем, суд вважав, що вимога позивачки про зобов`язання Банка відновити кошти на рахунку (без їх фактичного стягнення на користь позивачки) є належним та ефективним способом захисту її порушених прав. 
Оскільки позивачка знятими з рахунку 14 жовтня 2022 року кредитними коштами не користувалася, суд вважав безпідставним нарахування їй Банком процентів у сумі 7096,48 грн та комісій у загальному розмірі 479,09 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам законодавства.
Суд встановив, що спірні платіжні операції були ініційовані не ОСОБА_2 , а третіми особами, про що свідчить вхід до її акаунту з нетипового пристрою 14 жовтня 2022 року о 12:09 год та 12:10 год. 
Позивачка негайно після виявлення факту виконання неакцептованих платіжних операцій повідомила про це Банк та правоохоронні органи.
Таким чином, установивши, що ОСОБА_2 не вчиняла дії, спрямовані на перерахунок коштів з її карткового рахунку, невідкладно повідомила банк про здійснення платіжних операцій, які нею не виконувалися, при цьому обставин, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати спірні платіжні операції, не встановлено, суд першої інстанції, обґрунтовано задовольнив позов.
Саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача – фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення тлумачаться судом на користь такої слабшої сторони.
Наведені у апеляційній скарзі доводи Банку про те, що спірні операції були здійснені із введенням особистої та контрольної інформації, відповідальність за схоронність якої несе клієнт, не спростовують того факту, що не є доведеним те, що позивачка розголосила інформацію про персональні дані третім особам.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення від 20 лютого 2026 року

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню не підлягає, бо є законним та обґрунтованим.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення від 06 березня 2026 року

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон №5076-VI) договір про надання правничої допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правничої допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок його обчислення, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Норми ст.246, 259, 270 ЦПК України передбачають, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2019 у справі №211/3113/16-ц).
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи (постанова Верховного Суду від 13.03.2025 по справі №275/150/22).
З матеріалів справи вбачається, що позивачка подала заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 60 000,00 грн. 
На підтвердження отримання професійної правничої допомоги позивачка надала такі докази: договір про надання правничої допомоги від 27.10.2023 та додаткову угоду до нього від 01.06.2024, які передбачають отримання адвокатом Компанієць А. В. гонорару у сумі 60 000,00 грн протягом 10 робочих днів після набуття законної сили рішенням суду у справі (гонорар може бути змінений за взаємною згодою сторін), ордер адвоката Компанієць А. В., акт прийняття-передачі наданих послуг від 20.02.2026 на суму 60 000,00 грн (усна консультація – 1 год, підготовка та складання позовної заяви – 4 год, опрацювання відзиву банку та підготовка правової позиції – 3 год, опрацювання зустрічної позовної заяви та підготовка правової позиції – 1 год, опрацювання клопотання банку про витребування доказів та підготовка правової позиції – 30 хв, підготовка та складання заяви про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції – 20 хв, підготовка та складання письмових заперечень на клопотання про виклик свідка – 30 хв, підготовка та складання письмових заперечень на клопотання про витребування доказів – 30 хв, ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду – 30 хв, представництво інтересів клієнта в суді (участь в режимі відеоконференції 16.08.2024) – 10 хв, представництво інтересів клієнта в суді 17.04.2025 – 10 год 30 хв з урахуванням часу прибуття адвоката з м.Одеси до м.Вознесенська та повернення з м.Вознесенська до м.Одеси, представництво інтересів клієнта в суді 16.02.2026 – 9 год 30 хв з урахуванням часу прибуття адвоката з м.Одеси до м.Вознесенська та повернення з м.Вознесенська до м.Одеси, представництво інтересів клієнта в суді (участь в режимі відеоконференції 20.02.2026) – 5 хв).
АТ «Ощадбанк» надіслав заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивачки, зазначивши, що вона не довела належними доказами факт оплати цих витрат. Крім того, відповідач вказав, що на його думку, заявлений позивачкою розмір вказаних витрат не відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості та розумності їх розміру.
Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вважав, що ОСОБА_2 має право на відшкодування цих витрат у сумі 30 000,00 грн, виходячи з складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг, засад розумності та справедливості з урахуванням ціни позову.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам та нормам законодавства. 
Суд першої інстанції, проаналізувавши складені представником позивачки заяви по суті справи на предмет складності, обсягу та часу, витраченого для їх складання, обсяг виконаних робіт згідно з актом прийняття-передачі наданих послуг, прийшов до правильного висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 30 000,00 грн є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт адвокатом Компанієць А. В. 
Доводи відповідача правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2026 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 березня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий   О. В. Локтіонова

Судді  Т. В. Крамаренко 

Т. В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 30 квітня 2026 року.