ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4693/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богацької Н.С.
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Алієва К.О.

представники учасників справи в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Марлайн»
на рішення Господарського суду Одеської області від 30.01.2026, ухвалене суддею Літвіновим С.В., м. Одеса
у справі № 916/4693/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтрон Трейд»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Марлайн»
про: стягнення 452 868,78 грн,
ВСТАНОВИВ
У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газтрон Трейд» (далі ТОВ «Газтрон Трейд») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Марлайн» (далі ТОВ «Марлайн») про стягнення з останнього вартості втраченого вантажу в сумі 452 868,78 грн.
Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним 13.09.2024 між сторонами договором № ST13/09-24 на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу (далі договір) в частині забезпечення збереження вантажу (парафіну KUNLUNFULLY-REFINED PARAFFIN WAX #56, вагою 21000 кг, запакованого в 420 мішків, в 20 футовому контейнері) (далі вантаж/товар) під час його перевезення морським та автомобільним транспортом з Китаю до України. 
Позивач зазначив, що вартість втраченого під час доставки вантажу в розмірі 11050 кг становить 10829,00 доларів США, що еквівалентно 452868,78 грн (по курсу НБУ 41,82 грн за 1$ на 23.07.2025 - дату здійснення доплати 70% вартості вантажу за контрактом).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.01.2026 у справі № 916/4693/25 позов ТОВ «Газтрон Трейд» задоволено повністю, стягнуто з ТОВ «Марлайн» на його користь вартість втраченого товару у розмірі 452 868,78 грн, а також витрати по сплаті судового збору.
Місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Марлайн» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на наступне:
- суд першої інстанції помилково посилався лише на п. 4.5.2 договору, відповідно до якого при втраті або нестачі вантажу Виконавець відшкодовує Замовнику завдану шкоду шляхом переказу на рахунок замовника грошових коштів в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає;
- відповідно до заявки №10, умови поставки між сторонами були визначені за умовами FOB (Free On Board), що помилково не було враховано судом першої інстанції. Згідно з умовами FOB (Free On Board) за Incoterms 2020, Продавець несе відповідальність за поставку товару на борт судна в узгодженому порту відвантаження, а всі ризики та витрати (основне перевезення, страхування, митні платежі в порту призначення) переходять до Покупця після того, як товар перетнув поручні судна;
- отже, ризики випадкової втрати, псування чи недостачі вантажу переходять у момент перетину вантажем поручнів судна в порту відвантаження та подальші ризики морського перевезення повністю несе Покупець (Замовник). Таким чином, уся відповідальність за вантаж, після завантаження на судно, лежить на Замовнику, а не на Експедиторі;
- у відповідності до п.4.5.3 договору Виконавець не несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження вантажу у випадках, зокрема, внутрішньотарної нестачі, якщо вантаж був прийнятий до перевезення належним чином упакований Замовником та при наявності неушкоджених пломб, якими був опломбований контейнер та/або транспортний засіб. При цьому, пломба № FX39963040, якою був опломбований контейнер TRHU1508783, не була пошкоджена, що в свою чергу є підтвердженням відсутності доступу до вантажу протягом морського перевезення та до моменту проведення 22.09.2025 митного огляду Польськими митними органами;
- вказані обставини в сукупності доводять, що вина Експедитора відсутня та відповідальність за нестачу вантажу в даному випадку не настає, що унеможливлює застосування п. 4.5.1 та п. 4.5.2 договору, оскільки застосування положень вказаних пунктів можливе лише за наявності вини Виконавця під час виконання своїх зобов`язань.
- в даному випадку, враховуючи умови поставки та відсутність пошкодження пломбування, вина ТОВ «Марлайн», як Виконавця, відсутня, а претензії та вимоги щодо відшкодування вартості недоставленого вантажу можуть бути адресовані безпосередньо Продавцю товару, а не Експедитору.
- ТОВ «Марлайн» в повному обсязі виконало взяті на себе зобов`язання по заявці в рамках виконання договору, надані транспортно-експедиційні послуги, роботи по доставці вантажу морським та автомобільним транспортом за маршрутом, що в свою чергу підтверджується актами надання послуг та рахунками на оплату. Однак ТОВ «Газтрон Трейд» необґрунтовано відмовилося оплачувати надані послуги, посилаючись на те, що товар доставлено в Україну не в повному обсязі. У зв`язку з цим, ТОВ «Марлайн» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з ТОВ «Газтрон Трейд» 532300,61 грн заборгованості за надані послуги.
До апеляційної скарги ТОВ «Марлайн» додані нові докази, зокрема:
- Акти надання послуг № 3243 від 01.10.2025, № 3243/1 від 01.10.2025, № 3322/1 від 01.10.2025, № 3373/1 від 09.10.2025, № 3386 від 22.10.2025, № 3386/1 від 22.10.2025, № 3433 від 22.10.2025 (які підписані лише з боку ТОВ «Марлайн»);
- Рахунки на оплату № 3243 від 19.09.2025, № 3322 від 01.10.2025, № 3373 від 09.10.2025, № 3386 від 13.10.2025, № 3433 від 22.10.2025;
- Акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.09.2025 – 20.11.2025 між сторонами за договором (який підписаний лише з боку ТОВ «Марлайн»);
- листи Компанії Omida Sea and Air S.A. (без номера та дати), адресовані ТОВ «Марлайн» та ТОВ «Газтрон Трейд»;
- лист ТОВ «Газтрон Трейд» від 22.09.2025 за вих. № 23/09-1, адресований ТОВ «Марлайн»;
- претензію ТОВ «Газтрон Трейд» від 07.11.2025 за вих. № 46, адресована ТОВ «Марлайн» (разом з доказами її направлення адресату);
- лист ТОВ «Газтрон Трейд» від 11.11.2025 за вих. № 11/11-1, адресований ТОВ «Марлайн» (разом з доказами його направлення адресату);
- лист-відповідь ТОВ «Марлайн» на претензію № 46 від 07.11.2025 разом з доказами його направлення адресату);
- претензію ТОВ «Марлайн» від 25.11.2025 за № 25/11, адресована ТОВ «Газтрон Трейд» (разом з доказами її направлення адресату).
Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи № 915/1038/2 та вирішено відкласти питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами до надходження матеріалів з суду першої інстанції.
03.03.2026 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2026 за апеляційною скаргою ТОВ «Марлайн» на рішення Господарського суду Одеської області від 30.01.2026 у справі № 916/4693/25 відкрито апеляційне провадження, встановлено ТОВ «Газтрон Трейд» строк до 20.03.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено справу № 916/4693/25 до розгляду на 31.03.2026 о 13:45 год.
10.03.2026 від ТОВ «Газтрон Трейд» надійшла заява (вх № 1004/26) про участь його представника (Маловічко І.В.) в судовому засіданні, яке відбудеться 31.03.2026 о 13:45 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 задоволена.
16.03.2026 від ТОВ «Газтрон Трейд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість, зокрема, що: 
- на умови поставки FOB, які застосовуються до зовнішньоекономічних контрактів між постачальниками та покупцями товарів/вантажів та на які посилається відповідач, не зазначені ні в укладеному між сторонами договорі, ні в погодженій відповідачем та прийнятій до виконання Заявці № 10 від позивача;
- відповідач в апеляційній скарзі не спростовує факту прибуття вантажу до республіки Польща із втратою більше половини товару;
- саме Експедитор та його підрядні організації як в Китаї, так і в республіці Польщі приймали вантаж до перевезення, здійснювали перевезення, вивантаження, розмитнення на території Польщі та доставку вантажу до України, в той час як відповідальність ТОВ «Марлайн», як Експедитора, чітко передбачена умовами пунктів 4.5.1., 4.5.2 договору.
- позивач правомірно не погодив оплату відповідачу послуг по договору, оскільки вони належним чином надані не були.
Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.
В судове засідання 31.03.2026 з`явилися представники ТОВ «Газтрон Трейд» та ТОВ «Марлайн».
В судовому засіданні 31.03.2026 колегія суддів, розглянувши надані відповідачем до апеляційної скарги нові докази, дійшла наступних висновків.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 ст. 80 ГПК України).
Згідно з ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
Таким чином, надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції, без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції, буде вважатися порушенням положень статей 80, 269 ГПК України.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом Одеської області даної справи.
Ухвала Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 про прийняття позовної заяви ТОВ «Газтрон Трейд» до розгляду та відкриття провадження даній у справі була направлена судом на належну адресу відповідача - 65000, м. Одеса, вул. Дальницька, буд. 46.
Так, вказане поштове направлення повернулося на адресу суду з довідкою оператора поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній» (а.с.51 т.1).
Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України).
При цьому, цю ж саму адресу зазначає сам відповідач як власну у поданій ним апеляційній скарзі, що також свідчить про її дійсність та, відповідно, змогу отримувати за цією адресою поштову кореспонденцію.
До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.
Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.
У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною адресою і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що неотримання відповідачем відповідних процесуальних документів можливе виключно через недотримання ним вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що слід розцінювати як фактичну відмову від отримання адресованих їй судових рішень.
До аналогічного висновку приходить і Верховний Суд у постанові від 11.06.2021 у справі № 2-6236/11, де зауважує, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернена поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, яку суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції.
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 також зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі М 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі М10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі М 24/260-23/52-6).
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів зазначає, що судом було вчинено всі можливі та необхідні дії щодо повідомлення відповідача про розгляд судом даної справи, надано можливість викласти свої заперечення проти задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Колегія суддів зауважує, що наведені положення ГПК України пов`язують вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням критеріїв: «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи». При цьому, тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів.
Така правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 08.09.2022 у справі № 910/5011/18, від 13.04.2021 у справі № 909/722/14 та від 01.07.2021 у справі № 46/603.
Отже відповідач вважається таким, що належним чином був повідомлений про розгляд судом даної справи. 
Однак, своїм право на подання відзиву на позовну заяву, до якого і мали бути додані відповідні докази, відповідач не скористався. 
Відповідач жодного разу не повідомляв суд першої інстанції ні про існування у нього цих доказів, ні про причини, з яких вони не можуть бути подані разом з відзивом на позов. 
Відповідачем не обґрунтовано неможливість неподання цих доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції, ним не наведено ні «винятковість випадку», ні «причин, що об`єктивно не залежали від нього». 
Неподання відповідних доказів в суд першої інстанції залежало виключно від суб`єктивної поведінки самого відповідача, який несе ризик вчинення або не вчинення певної процесуальної дії.
За таких підстав, колегія суддів не приймає надані відповідачем до апеляційної скарги нові докази, а саме: Акти надання послуг № 3243 від 01.10.2025, № 3243/1 від 01.10.2025, № 3322/1 від 01.10.2025, № 3373/1 від 09.10.2025, № 3386 від 22.10.2025, № 3386/1 від 22.10.2025, № 3433 від 22.10.2025 (які підписані лише з боку ТОВ «Марлайн»); Рахунки на оплату № 3243 від 19.09.2025, № 3322 від 01.10.2025, № 3373 від 09.10.2025, № 3386 від 13.10.2025, № 3433 від 22.10.2025; Акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.09.2025 – 20.11.2025 між сторонами за договором (який підписаний лише з боку ТОВ «Марлайн»); листи Компанії Omida Sea and Air S.A. (без номера та дати), адресовані ТОВ «Марлайн» та ТОВ «Газтрон Трейд»; лист ТОВ «Газтрон Трейд» від 22.09.2025 за вих. № 23/09-1, адресований ТОВ «Марлайн»; претензію ТОВ «Газтрон Трейд» від 07.11.2025 за вих. № 46, адресована ТОВ «Марлайн» (разом з доказами її направлення адресату); лист ТОВ «Газтрон Трейд» від 11.11.2025 за вих. № 11/11-1, адресований ТОВ «Марлайн» (разом з доказами його направлення адресату); лист-відповідь ТОВ «Марлайн» на претензію № 46 від 07.11.2025 разом з доказами його направлення адресату); претензію ТОВ «Марлайн» від 25.11.2025 за № 25/11, адресована ТОВ «Газтрон Трейд» (разом з доказами її направлення адресату).
Інші додані до апеляційної скарги докази (копія заявки ТЕО № 10 від 14.09.2025; копія укладеного між сторонами 13.09.2024 договору № ST13/09-24 на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу; лист ТОВ «Марлайн» від 23.09.2025 за вих. № 3209-1; Акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 29.09.2025) були додані позивачем до позовної заяви, тобто наявні в матеріалах цієї справи та були предметом дослідження судом першої інстанції.
В судовому засіданні 31.03.2026 оголошено перерву до 21.04.2026 о 13:30 год., про що постановлено протокольну ухвалу.
20.04.2026 від ТОВ «Марлайн» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивоване раптовим погіршенням здоров`я його представника.
В судове засідання 21.04.2026 представники учасників справи не з`явилися.
В судовому засіданні 21.04.2026 колегія суддів, розглянувши клопотання ТОВ «Марлайн» про відкладення розгляду справи на нішу дату, відмовила у його задоволенні, оскільки: відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні; натомість, неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні заявником обґрунтовано не було, а колегією суддів не встановлено; позиція скаржника викладена безпосередньо у апеляційній скарзі; при цьому, представник скаржника вже надав пояснення по суті спору в минулому судовому засіданні; участь представника в судовому засіданні не була визнана обов`язковою. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що лише відсутність представника скаржника в цьому випадку не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Близька за змістом правова позиції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2022 у справі № 910/11818/18.
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2025 між ТОВ «Газтрон Трейд» (Покупець) та Компанією «Hebei Zhongui Import and Export Co., Ltd» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу товару: KUNLUN FULLY - REFINED PARAFFIN WAX #56, вагою 21000 кг. (а.с.15-16).
За умовами вказаного договору ціна товару становить 20580 доларів США (0,98 доларів США за 1 кг.), умови оплати: 30% депозиту, відправлені банківським переказом, залишок у розмірі 70% оплачується після отримання копії коносамента.
В матеріалах цієї справи міститься коносамент № BW25070131 (а.с.17-18), в якому зазначено про:
- відправника: Hebei Zhongui Import and Export Co., Ltd;
- отримувача: ТОВ «Газтрон Трейд»;
- агента: ТОВ «Марлайн»;
- вантаж (KUNLUN FULLY - REFINED PARAFFIN WAX #56), пакуванням в 420 мішків, загальною вагою 21000 кг.;
- порт завантаження: XINGANG, CHINA;
- порт розвантажування та місце доставки: GDANSK, POLAND;
- дата завантаження на борт судна MSC SAVANNAH в Китаї: 15.07.2025.
- контейнер TRHU1508783.
13.09.2025 між ТОВ «Газтрон Трейд» (Замовник) та ТОВ «Марлайн» (Виконавець) укладено договір № ST13/09-24 на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу (далі договір), за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок Замовника виконати послуги з організації транспортно-експедиційного обслуговування, перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів Замовника в стандартних 20-ти та 40 футових контейнерах по території України та в міжнародному сполученні, та надати інші послуги, які пов`язані з виконання цього договору, в тому числі брокерські послуги, пов`язані з декларуванням товарів що належать Замовнику та переміщуються через митний кордон України.
Відповідно до п. 1.1. договору послуги по даному договору надаються на підставі письмової Заявки Замовника, в якій узгоджено умови перевезення, а також заявлено дані щодо вантажу, що перевозиться (згідно з додатком № 1 до даного договору)
Підпунктом 2.1.1. п. 2.1. договору передбачено, що Виконавець зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі виконати умови узгодженої між Заявником та Виконавцем заявки, забезпечивши збереження вантажу під час перевезення. Заявка вважається прийнятою Виконавцем з моменту її підписання Виконавцем з проставленням печатки та передачу її Замовнику по факту, електронною поштою або кур`єрською доставкою.
Виконавець зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення і здати його вантажоодержувачу (підпункт 2.1.6. п. 2.1. договору)
Замовник зобов`язаний надати Виконавцю заявку ТЕО у письмовій формі не менше ніж за 5 (п`ять) робочих днів до початку планованого перевезення, а також повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей та умов перевезення (підпункт 2.3.1. п. 2.3. договору)
Відповідно до п. 4.1. договору сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання, або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, відповідно до його умов, а у випадках, не врегульованих цим договором – згідно чинного законодавства України. Кожен випадок збитку, який одна зі сторін вимагає відшкодування, повинен бути документально підтверджений.
Підпунктом 4.5.1. п. 4.5. договору визначено, що Виконавець несе відповідальність за втрату, нестачу або пошкодження вантажу, які сталися з його вини під час виконання ним своїх зобов`язань. Факт виявлення нестачі, пошкодження вантажу повинен бути документально підтверджений шляхом складання відповідного акту, що відображає природу і обсяг заподіяної шкоди. Акт повинен містити підпис водія та представника вантажоодержувача.
Відповідно до підпункту 4.5.2. п. 4.5. договору вантаж вважається втраченим, якщо він не доставлений одержувачу протягом 30 діб щ дня закінчення терміну його доставки. При втраті або нестачі вантажу Виконавець відшкодовує Замовнику завдану шкоду шляхом переказу на рахунок Замовника грошових коштів в розмірі вартості Вантажу, який втрачено або якого не вистачає, що вказується в Заявці на перевезення та підтверджується специфікацією на вантаж.
Згідно з підпунктом 4.5.3. п. 4.3. договору Виконавець не несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження вантажу у випадках використання відкритих або непокритих транспортних засобів, якщо таке використання було вимогою Замовника та було обумовлено у заявці на перевезення; неналежної (невідповідної) упаковки вантажів або її відсутності, а також відправлення вантажів у пошкодженому стані; внутрішньотарної нестачі, якщо вантаж був прийнятий до перевезення належним чином упакований Замовником та при наявності неушкоджених пломб, якими був опломбований контейнер та/або транспортний засіб; за псування, недостачу, пошкодження вантажу та/або його упаковки та інші збитки, які виникли у зв`язку з несвоєчасним отриманням від Замовника заявки, інформації та документів, а також в разі відсутності в них повної, чіткої, достовірної інформації про найменування, кількість, якість, та інші характеристики вантажу, його особливості та властивості, умови їх обробки, перевалки, зберігання та перевезення; за зберігання вантажу при умові, що перевізник наданий Замовником.
Вказаний договір підписано сторонами без застережень та зауважень та скріплено їх печатками.
Згідно наявної в матеріалах цієї справи Заявки на ТЕО № 10 від 14.09.2025 (а.с.19), яка є невід`ємною частиною вищевказаного договору та підписана Виконавцем (ТОВ «Марлайн»), ТОВ «Газтрон Трейд» просило ТОВ «Марлайн» провести транспортно-експедиційне обслуговування вантажу згідно наведеним нижче параметрам:
- Номер контейнера: TRHU1508783;
- Тип контейнера: 20’DV;
- Найменування вантажу: KUNLUN FULLY - REFINED PARAFFIN WAX #56;
- Вага вантажу: 21000,000 KGS;
- Комплекс робіт: транспортно-експедиційні послуги, роботи по доставці вантажу морським та автомобільним транспортом за маршрутом: XINGANG, CHINA - GDANSK, POLAND - с. Новогригорівка, Одеська обл., Україна.
- Місце навантаження: XINGANG, CHINA.
- Місце митної очистки: Львівська обл., м. Городок, вул. Львівська, 659а.
- Місце розвантаження: с. Сокиринці, Чернігівська обл., України; с. Новогригорівка, Одеська обл., Україна
- Умови вивантаження: DAP.
19.09.2025 вантаж (KUNLUN FULLY - REFINED PARAFFIN WAX #56) пакуванням в 420 мішків, загальною вагою 21000 кг. у контейнері (TRHU1508783) прибув з Китаю до Польщі в порт Гданськ, де був перевантажений з судна на автомобільний транспорт перевізника ТОВ «ТДС-ЛОГІСТИК» (вантажний автомобіль з напівпричепом), реєстраційні номери транспортних засобів: НОМЕР_1 , АЕ4054XG; водій: ОСОБА_1 ), про що свідчить наявна в матеріалах цієї справи міжнародна транспортна накладна CMR 8819 (а.с.28) та не заперечується учасниками цієї справи.
22.09.2025 працівниками Люблінського митно-податкового управління, в пункті митного пропуску «Гребенне», за участю водія ОСОБА_2 , проведено огляд транспортних засобів ( НОМЕР_1 /АЕ4054XG), в результаті чого складено протокол митного огляду (а.с.13).
В протоколі митного огляду від 22.09.2025, зокрема, в розділі «Результат огляду» зазначено наступне: «Відкрито задню частину контейнера. Частину товару вивантажено на розвантажувальну рампу. Виявлено 198 пакувань у вигляді мішків. Вибірково відкрито кілька і виявлено віск. Не відповідає декларації – повинно бути 420 пакувань».
Протокол митного огляду від 22.09.2025 підписаний працівником митної служби та водієм.
29.09.2025 вантаж у контейнері (TRHU1508783) прибув до митного посту «Городок» у Львівській області, де посадовими особами Митної служби України проведено фізичний огляд вантажу, за результатом якого складено Акт № 1 «Про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів» від 29.09.2025, який підписано представником ТОВ «Газтрон Трейд» Мазур О.С., водієм ОСОБА_3 та посадовою особою митного органу Бичковим О.В. (а.с.27).
У вказаному Акті № 1 від 29.09.2025 зафіксовано наявність лише 199 мішків вантажу загальною вагою 9950 кг, відповідно, встановлено відсутність 221 мішка вантажу загальною вагою 11050 кг.
Крім того, в матеріалах цієї справи міститься Акт № 1 від 29.09.2025 «Про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у документах, необхідних для здійснення їх митного контролю, про пошкодження товарів, їх упаковки чи маркування або про їх втрату», який підписано представником ТОВ «Газтрон Трейд» Мазур О.С., водієм ОСОБА_3 та посадовою особою митного посту «Городок» ОСОБА_4 (а.с.25-26)
У вказаному Акті № 1 від 29.09.2025 також зафіксовано наявність лише 199 мішків вантажу загальною вагою 9950 кг, відповідно, встановлено відсутність 221 мішка вантажу загальною вагою 11050 кг.
В матеріалах цієї справи міститься лист ТОВ «Марлайн» від 23.09.2025 за вих. № 3209-1, адресований ТОВ «Газтрон Трейд» (а.с.29), в якому відповідач зазначив, що розглянув лист ТОВ «Газтрон Трейд» стосовно виявленої невідповідності кількості товару при транспортуванні, водночас зазначив, що контейнер був прийнятий у роботу на умовах FOB Xingang, Tianjin, China (Китай), усі процеси оформлення у портах відправлення/призначення проводилися згідно інструкцій відправника та за наданими їм документами, додаткового зважування у портах відправлення/призначення не проводилось, пломби навішані відправником у країні відправлення були зірвані на митному посту Гребенне (Республіка Польща), під час проведення огляду контейнера, після чого було навішано пломбу S84475856. Повідомив, що відповідно до Протоколу митного огляду від 22.09.2025, складеного на митному посту Гребенне (Республіка Польща), під час перевірки контейнера TRHU1508783 було встановлено фактичну наявність лише 198 упаковок товару (парафіновий віск) із заявлених у документах (інвойсі та CMR 8819) 420 упаковок. Факт невідповідності кількості товару зафіксований польськими митними органами у присутності водія транспортного засобу ( НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ). Додатково проінформував, що представник ТОВ «Марлайн» не має можливості прибути для участі у повторному огляді та засвідчення факту нестачі товару на митному посту Городок (Львівська область) з об`єктивних причин. При цьому ТОВ «Марлайн» визнає результати офіційного митного протоколу, складеного уповноваженими органами Республіки Польща, як належний доказ фактичної кількості товару. Просив врахувати зазначену інформацію при подальшому врегулюванні питання представниками українських митних органів.
Учасниками цієї справи не заперечується, що 30.09.2025 вантаж у кількості 199 мішків прибув в Одеську область та переданий позивачу.
Предметом позову у даній справі є вимоги ТОВ «Газтрон Трейд» стягнути з ТОВ «Марлайн» вартість втраченої частини вантажу (11050 кг). Вартість втраченого під час доставки вантажу, за розрахунком позивача, становить 10829,00 доларів США, що еквівалентно 452868,78 грн (по курсу НБУ 41,82 грн за 1 $ на 23.07.2025 дату здійснення доплати 70% вартості вантажу за контрактом). 
Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 4 ст. 909 ЦК України).
У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).
Статтею 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.
Експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору (ст. 932 ЦК України).
Згідно з ст. 934 ЦК України за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.
Главою 51 ЦК України врегульовані правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання.
Так, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1, 2 ст. 614 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Статтею 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування. 
За невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. 
Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії. 
Колегія суддів зазначає, що транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів. Експедитор є таким суб`єктом господарювання, функціональне призначення якого полягає в організації та сприянні здійсненню перевезення вантажів. Транспортне експедирування - це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях.
Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.
Відносини ж учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.
Разом з тим, з аналізу ч. 1 ст. 929 ЦК України випливає, що за предметом договори транспортного експедирування поділяються на договори з виконання послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу, договори з організації виконання таких послуг, а також договори, у яких обов`язки експедитора мають одночасно виконавчий та організаційний характер. При цьому можливим є укладення різних видів договору транспортного експедирування в залежності від обсягу зобов`язань експедитора. Зокрема, сторони можуть укласти договір про транспортно-експедиційне забезпечення доставки вантажу одержувачу, договір про транспортно-експедиційне забезпечення завезення (вивезення) вантажів на станції залізниць, у порти (на пристані) та аеропорти, а також договір про окремі транспортно-експедиційні операції та послуги
Як вже зазначалось, за умовами укладеного між сторонами договору ТОВ «Марлайн» взяло на себе зобов`язання за рахунок Замовника та на підставі його письмової Заявки виконати послуги з організації транспортно-експедиційного обслуговування та перевезення вантажів Замовника по території України та в міжнародному сполученні.
Згідно наявної в матеріалах цієї справи Заявки на ТЕО № 10 від 14.09.2025 (а.с.19), яка є невід`ємною частиною вищевказаного договору та підписана, тобто прийнята до виконання Виконавцем (ТОВ «Марлайн»), вбачається, що ТОВ «Газтрон Трейд» просило ТОВ «Марлайн» провести транспортно-експедиційне обслуговування вантажу, а саме: надати транспортно-експедиційні послуги, роботи по доставці вантажу вагою 21000 кг. у контейнері морським та автомобільним транспортом.
Виходячи зі змісту спірних правовідносин, умов укладеного між сторонами договору та Заявки до нього, у даному випадку відповідач взяв на себе зобов`язання виконати послуги як з транспортного експедирування вантажу, так і з його перевезення.
З матеріалів цієї справи вбачається, що 19.09.2025 замовлений позивачем на підставі відповідної Заявки вантаж вагою 21000 кг., у кількості 420 мішків, прибув з Китаю в порт Гданськ (Польща) та був перевантажений з морського судна на автомобільний транспорт перевізника (ТОВ «ЛДС Логістик») з метою його доставки в пункт призначення позивачу (Одеську область).
Наявна в матеріалах цієї справи міжнародна товарно-транспортна накладна CMR 8819 від 19.09.2025 (а.с.28) також свідчить, що на автомобіль перевізника було перевантажено вантаж вагою саме 21000 кг. 
Недостачі товару відображено не було. Факт прийняття водієм до перевезення вантажу саме у кількості 21000 кг. відповідачем не заперечується та не спростовується.
Однак, 22.09.2025 на митному посту Гребенне (Республіка Польща), працівниками митної служби відкрито контейнер та встановлено нестачу більше половини вантажу.
В подальшому, 29.09.2025 вантаж прибув до митного посту Городок (Львівська область), де також встановлено нестачу більше половини вантажу (залишилось лише 199 з 420 мішків загальною вагою 9950 кг., відповідно, встановлено відсутність 221 мішка вантажу загальною вагою 11050 кг.) і 30.09.2025 прибув в місце призначення та переданий позивачу.
Колегія суддів враховує, що укладений між сторонами договір передбачає спеціальний порядок фіксації сторонами втрати вантажу, зокрема, підпунктом 4.5.1. п. 4.5. договору визначено, що факт виявлення нестачі вантажу повинен бути документально підтверджений шляхом складання відповідного акту, що відображає природу і обсяг заподіяної шкоди, та який повинен містити підпис водія та представника вантажоодержувача.
Водночас, умови договору в цій частині дотримані позивачем, матеріали цієї справи містять Акти № 1 «Про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів» та № 1 «Про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у документах, необхідних для здійснення їх митного контролю, про пошкодження товарів, їх упаковки чи маркування або про їх втрату» від 29.09.2025, підписаними без жодних заперечень та зауважень водієм та представником вантажоодержувача, а також представником митного органу, якими зафіксовано факт нестачі значної частини вантажу (11050 кг.).
Відповідач, в свою чергу, не скористався своїм правом та не направив свого представника для участі у огляді та засвідчення факту нестачі товару, водночас факт нестачі вказаної частини вантажу не заперечує та не спростовує.
Отже, наявні у матеріалах справи Акти про недостачу вантажу в даному випадку є належними та достатніми письмовими доказами, що підтверджують втрату вантажу у зазначеній вище кількості.
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо того, що як прийняття вантажу до перевезення, так і його втрата є доведеним.
Як вже зазначалось, підпунктами 4.5.1., 4.5.2. п. 4.5. договору визначено, що Виконавець несе відповідальність за втрату, нестачу або пошкодження вантажу, які сталися з його вини під час виконання ним своїх зобов`язань. Вантаж вважається втраченим, якщо він не доставлений одержувачу протягом 30 діб з дня закінчення терміну його доставки. При втраті або нестачі вантажу Виконавець відшкодовує Замовнику завдану шкоду шляхом переказу на рахунок Замовника грошових коштів в розмірі вартості Вантажу, який втрачено або якого не вистачає, що вказується в Заявці на перевезення та підтверджується специфікацією на вантаж.
В постанові від 11.06.2019 у справі № 907/603/17 Верховний Суд вказав, що вина перевізника за втрату, нестачу, псування та ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту, презюмується. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема, внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не охоплюється визначенням обставин непереборної сили, відповідно до ч.1 ст. 924 ЦК не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі №910/14398/16 дійшов висновку про те, що перевізник вантажу несе відповідальність за крадіжку вантажу, яка трапилась під час його перевезення. Тобто відповідальність перевізника за пошкодження вантажу настає у тому випадку, якщо таке пошкодження було здійснене з моменту прийняття вантажу до перевезення та до видачі його одержувачеві. У такому разі вина перевізника презюмується і за наявності пошкоджень перевізник несе відповідальність крім випадків, якщо він доведе існування умов, за яких відповідно до договору перевезення та положень чинного законодавства він може бути звільнений від відповідальності. 
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів зазначає, що у даному випадку вина перевізника за втрату вантажу презюмується та не підлягає доведенню замовником.
Водночас, відповідачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність його вини за втрату значної частини вантажу під час надання послуг з його перевезення.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника з приводу того, що умови поставки між сторонами були визначені за умовами FOB (Free On Board).
Так, відповідно до міжнародних правил Інкотермс 2010 термін FOB (Free On Board, «Вільно на борту») означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання, коли товар перетнув поручні судна в узгодженому порту відвантаження.
Натомість, умови поставки FOB, про які зазначає відповідач, не зазначені (не узгоджені сторонами) ні в укладеному між сторонами договорі, ні в погодженій та прийнятій до виконання відповідачем Заявці № 10. Більш того, доводи скаржника в цій частині прямо суперечать змісту укладеного між сторонами договору та заявки до нього.
Щодо доводів скаржника про непошкодженість пломби, якою був опломбований контейнер, колегія суддів зазначає наступне.
Доводи скаржника в цій частині фактично зводяться до того, що в даному випадку, враховуючи умови поставки та відсутність пошкодження пломбування, вина ТОВ «Марлайн», як Виконавця, відсутня, а претензії та вимоги щодо відшкодування вартості недоставленого вантажу можуть бути адресовані безпосередньо Продавцю товару, а не Експедитору.
Колегія суддів відхиляє ці доводи та зазначає, що як у коносаменті № BW25070131 (а.с.17-18), так і у Заявці № 10 (а.с.19) та міжнародно товарно-транспортній накладній (а.с.28) вага вантажу була чітко визначена в кількості 21000 кг., тож саме цю кількість вантажу (21000 кг.) відповідач був зобов`язаний доставити позивачу.
З Акту № 1 «Про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у документах, необхідних для здійснення їх митного контролю, про пошкодження товарів, їх упаковки чи маркування або про їх втрату» від 29.09.2025 вбачається, що пломба була знята лише на кордоні при перевірці.
Отже, матеріали цієї справи свідчать, що вантаж був втрачений під час його перевезення автомобільним транспортом по території Польщі, а оскільки вказане перевезення організовував сам відповідач, в той час як умовами договору чітко визначено, що саме він зобов`язаний забезпечити збереження вантажу під час його перевезення (п. 2.1.1. договору), чого у даному випадку зроблено не було, колегія суддів виключає можливість покладення відповідальності за втрачений вантаж на Продавця товару.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення саме з ТОВ «Марлайн» вартості втраченого вантажу.
Жодних доводів з приводу правильності розрахунку вартості втраченого вантажу (452868,78 грн) апеляційна скарга ТОВ «Марлайн» не містить, в той час як відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В силу приписів ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 ГПК України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Марлайн» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 30.01.2026 у справі № 916/4693/25 залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Повна постанова складена 27.04.2026.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська