ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" червня 2026 р. Справа№ 16/454
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Андрієнка В.В.
суддів: Шапрана В.В. 
Буравльова С.І. 

секретар судового засідання - Король Д.А.
учасники справи:
від позивача : не з`явився;
від відповідача : не з`явився;
від ВДВС: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Берегиня»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2026
у справі № 16/454 (суддя Ярмак О. М.)
за позовом Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом`янської районної у м. Києві ради
до Приватного підприємства "Берегиня"
про стягнення 10 235,25 грн.
УСТАНОВИВ:

19.03.2010 року між Комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом`янської районної у м. Києві ради (орендодавцем) та Приватним підприємством "Берегиня" був укладений договір №202/В оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Солом`янського району міста Києва, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежиле приміщення для складських потреб, загальною площею 43,80 кв. м., за адресою: м. Київ, пр. Відрадний, 16/50.
Провадження у справі №16/454 порушено ухвалою суду від 08.11.2010 р. Пред`явлені вимоги про стягнення 9139,75 грн. заборгованості за період з травня 2010 року по вересень 2010 року включно по договору оренди № 202/В від 19.03.10р., 814,89 грн. компенсації плати за землю та 280,61 грн. пені.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2010 позов задоволено повністю.
20.12.2011 на виконання вказаного рішення судом було видано наказ.
05.02.2026 через систему "Електронний суд" Приватне підприємство "Берегиня" подало до суду скаргу на бездіяльність державного виконавця Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), в якій скаржник просить суд визнати неправомірною бездіяльність органу виконавчої служби, яка полягає у не знятті арешту з майна Приватного підприємства "Берегиня", накладеного постановою від 21.01.2011 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1. Також скаржник просить зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з майна Приватного підприємства "Берегиня", накладеного вказаною постановою.
Скарга обґрунтована тим, що 12.03.2015 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Разом з тим, арешт, що був накладений на все майно боржника, не був знятий і продовжує існувати без відкритого виконавчого провадження.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2026 по справі №16/454 відмовлено повністю у задоволенні скарги Приватне підприємство "Берегиня" на бездіяльність державного виконавця Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ). 
Мотивуючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції констатував відсутність підстав вважати незаконною бездіяльність ВДВС, оскільки скаржником не надано доказів вчинення органом Державної виконавчої служби неправомірних дій або бездіяльності під час вирішення питання про зняття арешту з його рахунків та порушення у зв`язку з цим його прав.
Не погоджуючись з указаною ухвалою, Приватне підприємство "Берегиня" (через систему «Електронний суд») звернулося з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2026 по справі № 16/454 та постановити нову, якою скаргу Приватного підприємства "Берегиня" на бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) задовольнити.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Приватне підприємство "Берегиня" вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, не з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, тому підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення вимог нашої скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "Берегиня" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2026 по справі № 16/454, розгляд апеляційної скарги призначено на 29.04.2026. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 розгляд справи відкладено на 27.05.2026 о 14:40.
У судове засідання, яке відбулося 27.05.2026 учасники справи не з`явились.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки під час проведення судового засідання 27.05.2026 були відсутні учасники справи, тому датою ухвалення цього судового рішення є дата його повного складення, тобто 08.06.2026.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").
Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст.3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").
Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Судом встановлено, що Постановою державного виконавця Лебедєвою Л.Ю. відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції від 21.01.2011 року було відкрито виконавче провадження ВП№НОМЕР_1 з примусового виконання зазначеного вище наказу. Також вказаною постановою було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ПП «Берегиня» у межах суми стягнення. 
Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Стаценко М.А. від 12.03.2015 року у ВП№НОМЕР_1 про повернення виконавчого документу стягувачу, наказ №16/454 від 20.12.2010 року було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч .1, п. 5 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 2015 рік).
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно з ч. 1. ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.
Оскільки як вбачається із матеріалів скарги, виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч .1, п. 5 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 2015 рік).
При цьому, станом на момент подачі даної скарги та розгляду її по суті в суді першої інстанції заборгованість за наказом № 16/454 від 20.12.2010 не стягнута, рішення у даній справі не виконано.
Таким чином виконавче провадження №НОМЕР_1 в силу вимог Закону не є закінченим.
Колегія суддів зазначає, що повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1, п. 5 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 2015 рік) не встановлювало обов`язку державного виконавця зняти арешт з майна боржника, тому доводи скарги в цій частині є необґрунтованими.
Відтак, всупереч вимог ст. 74 ГПК України скаржником не надано доказів вчинення органом Державної виконавчої служби неправомірних дій або бездіяльності під час вирішення питання про зняття арешту з його рахунків та порушення у зв`язку з цим його прав.
Оцінюючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 03.03.2026 по справі №16/454 обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника і відшкодуванню не підлягають 
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Берегиня» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2026 у справі № 16/454 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2026 у справі № 16/454 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Приватне підприємство «Берегиня».
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко 

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов