Справа № 185/15030/25
Провадження № 2-др/185/22/26
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 року м.Павлоград 
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Перекопського М.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження заяву адвоката Гусакової Оксани Борисівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
встановив:
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.04.2026 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, на час навчання, починаючи з 08 грудня 2025 року але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1331,20 грн.
До суду надійшла заява адвоката Гусакової Оксани Борисівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення. Представник позивача просить ухвалити додаткове рішення про відшкодування судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 22500 грн.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати. 
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
4. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного обсягу доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою з урахуванням конкретних обставин справи, ціни позову.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У зв`язку з наведеним, суд може обмежити розмір судових витрат на професійну (правничу) допомогу з огляду на розумну необхідність таких судових витрат для конкретної справи.
Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із того, що відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим часом, ціною позову та значенням справи для сторони. 

З позовної заяви вбачається, що представником позивача було зазначено орієнтовну суму витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн. 
В обґрунтування розміру витрат на правову допомогу у розмірі 22 500грн представником позивача надано суду акт виконаних робіт, підписаний представником позивача та позивачем, з якого вбачається розрахунок:
1. первинне консультування – 3000 грн, 
2. складання позовної заяви від 05.12.2025 – 15000 грн,
3. складання заяви від 19.12.2025 – 1500 грн,
4. складання заяви від 23.12.2025 – 1500 грн,
5. складання заяви від 29.12.2025 – 1500 грн.
Отже, заявлена до відшкодування сума витрат на правову допомогу істотно (у 1,5 рази) перевищує заявлену у попередньому розрахунку, а заява не містить викладу обставин в обґрунтування неможливості передбачити такі витрати на час подання попереднього розрахунку.
З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі було відкрито після усунення недоліків первісної позовної заяви, справа розглядалась судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто не потребувала участі представника у судових засіданнях, справа є малозначною та незначної складності, не потребувала здійснення складного правового аналізу.
Також суд приймає до уваги наступне. Заяви від 19.12.2025, 23.12.2025, 29.12.2025, за складення яких передбачена оплата в розмірі 1500 грн за кожну, викликані недоліками первинної позовної заяви (заява від 19.12.2025), неналежним та несвоєчасним виконанням вимог ЦПК України щодо обов`язку направлення іншій стороні копії заяви з додатками (заява від 23.12.2025), поданням необов`язкової заяви, яка і так містила відомості, зазначені у позові та вимоги, які вирішуються судом і без відповідної заяви (заява від 29.12.2025). 
За таких обставин, з урахуванням принципів розумності, співмірності та справедливості, а також практики ЕСПЛ та Верховного Суду щодо недопустимості покладення на іншу сторону надмірних судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшення заявлених витрат на професійну правничу допомогу до розумного та співмірного розміру – 4000 грн.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 260, 270 ЦПК України, суд
ухвалив:
Задовольнити частково заяву адвоката Гусакової Оксани Борисівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн, а в іншій частині відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя         М.  М.  Перекопський