ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/2788/25	

за позовом Департамента з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Будсервіс", м. Дніпро 
про повернення безпідставно перерахованих грошових коштів у розмірі 201 860 грн. 

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.
Департамент з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Будсервіс" про повернення безпідставно перерахованих за договором підряду № 1590 від 13.12.2024 грошових коштів у розмірі 201 860 грн., які складаються з:
- імовірного завищення вартості товарів у розмірі 101 860 грн.;
- суми оплаченого ПДВ розмірі 100 000 грн.
Ухвалою суду від 03.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене провадження у справі. Справу № 904/2788/25 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. 

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
Позивач зазначив, що між з Департаментом з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради (надалі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Будсервіс" (надалі - виконавець) укладено договір, а саме :
Номер договору: 1590
Дата договору: 13.12.2024.
1.Перший акт виконаних робіт:
Номер акта: 1
Дата акта: 19.12.2024.
Оплата по договору: 6 874 283,16 грн.
2. Другий акт виконаних робіт:
Номер акта: 2
Дата акта: 19.12.2024р.
Оплата по договору: 1 110 388,43 грн.
Загальна сума оплат по договору: 7 984 671,59 грн.
Позивач зазначив, що вказаний вище договір був виконаний в повному обсязі, як замовником, так й виконавцем. На підставі чого замовником здійснено оплату договору, згідно до інформації, яка зазначена в таблиці вище, що включає:
- основну суму вартості виконаних послуг, яка відповідає договірній ціні без урахування податку на додану вартість (ПДВ);
- ПДВ, що є складовою загальної суми, відповідно до чинного законодавства України.
Позивачем вказано, що ним не оскаржувались ані договір, ані акти, ані інші документи. Будь-яких зауважень або претензій з боку позивача, щодо виконання укладеного договору не надходило, так-як договір виконаний відповідачем в повному обсязі.
Проте, позивач, за його твердженням, у 2025 році, здійснюючи самостійний аналіз відкритих джерел інформації, а саме — сайтів, онлайн-маркетплейсів, на яких публікуються пропозиції щодо купівлі будівельних матеріалів, виявив, що у відповідача теоретично існувала об`єктивна можливість придбати будівельні матеріали, за іншою, значно нижчою вартістю, яка відповідала би середньоринковим цінам, що склались на відповідному сегменті ринку будівельної продукції.
Разом з тим, позивач вказав, що не додає до матеріалів справи скріншоти або роздруківки вказаних інтернет-сторінок, оскільки по-перше інформація вже змінилася, а по-друге позивач усвідомлює, що така інформація:
- не є ані первинними бухгалтерськими документами,
- не є ані належними доказами у розумінні процесуального законодавства.
Позивач зазначив, що інформація, розміщена на відкритих вебресурсах, не мас офіційного статусу, за її достовірність ніхто не несе юридичної відповідальності, а самі сайти можуть змінювати зміст і ціни у будь-який момент без попередження, що й відбулося.
Саме тому зазначені дані сприймаються позивачем лише як орієнтовні припущення, що свідчать про наявність у відповідача альтернативних варіантів закупівлі будівельних матеріалів за нижчою вартістю. На підставі цього у позивача, за його твердженням, виникла необхідність направлення офіційної вимоги від 27.03.2025 № 3/1-198, в якій було поставлено конкретні запитання, спрямовані на отримання підтверджених документально пояснень щодо підстав формування ціни та джерел постачання будівельних матеріалів.
Більше того, на думку позивача, відповідно до положень пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України, за умови дотримання вимог цього положення, відповідач мав теоретичну змогу здійснити відповідне постачання або закупівлю таких товарів із застосуванням звільнення від сплати податку на додану вартість.
Отже, з огляду на вищевикладене, позивач вважає, що відповідач, діючи з належною обачністю, міг уникнути зайвих витрат бюджетних коштів, проявивши належний рівень ділової активності, раціонального господарювання та відповідальності при виборі постачальника та формуванні вартості предмета закупівлі.
Позивач вказав, що, згідно з умовами укладеного договору, ціна договору була визначена як тверда і не підлягала змінам. Проте, незважаючи на це, на вимогу позивача відповідач фактично відмовився надавати документи, які стосуються закупівлі будівельних матеріалів, що підтверджували б обґрунтованість витрат чи відповідність умовам договору. Така відмова стала безпосередньою причиною для подання даної позовної заяви до суду, оскільки це унеможливило належну перевірку виконання зобов`язань відповідачем та призвело до порушення прав позивача.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог за таких обставин.
Відповідач зауважив, що відповідачем в повному обсязі виконано його зобов`язання за договором.
Разом з цим, на думку відповідача, позивач не надав належних та допустимих доказів завищення відповідачем вартості матеріалів.
Відповідач наполягає на неможливості застосування у даному випадку пільги ПДВ, оскільки предметом спірного договору є капітальний ремонт, який не підпадає під визначення "Будівництво доступного житла" або "Будівництво за державні кошти".
Відповідач вважає, що з умов договору не вбачається обов`язку підрядника надавати на вимогу замовника оригінали документів, які б підтверджували закупівлю матеріалів, виробів та комплектів, які укладені з іншими контрагентами.
Відповідач зазначив, що застосування у даному випадку ст. 1212 ЦК України є неправомірним через наявність договірних відносин.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ. 
Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про повернення безпідставно перерахованих за договором підряду № 1590 від 13.12.2024 грошових коштів у розмірі 201 860 грн., які складаються з:
- імовірного завищення вартості товарів у розмірі 101 860 грн.;
- суми оплаченого ПДВ розмірі 100 000 грн.
Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (на якій підставі позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи наявне у відповідача зобов`язання з повернення отриманих грошових коштів; у які строки відповідач мав повернути позивачу грошові кошти), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. 
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.
Між Департаментом з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради (надалі – замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Будсервіс" (надалі – підрядник) укладений договір підряду № 1590 від 13.12.2024 (надалі – договір).
Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з п. 9.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2024.
Пунктом 1.1 договору визначено, що, відповідно до Указу Президента України від 28.10.2024 № 740/2024 та на підставі Постанови КМУ від 12.10.2022 № 1178 зі змінами “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування” (далі - Особливості), замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проєктно-кошторисної документації, затвердженої наказом замовника від 13.12.2024 № 98кр та умов договору виконання робіт з капітального ремонту:
1.1. Об`єкт капітального ремонту: “Капітальний ремонт з утеплення фасадів, капітальний ремонт покрівлі житлової будівлі за адресою: вул. Інженерна, б. 1 у м. Дніпрі" - заходи з енергозабезпечення. Коригування, Код ДК 021:2015-45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація (надалі - роботи).
Відповідно до пункту 2.1 договору, загальна вартість робіт визначається на основі договірної ціни, що є невід`ємною частиною договору (додаток 2), є твердою і складає 9 140 376,80 грн., у т.ч. ПДВ - 1 523 396,13 грн., у тому числі кошти з місцевого бюджету - 9 140 376,80 грн., у т.ч. ПДВ - 1 523 396,13 грн.
Згідно з пунктом 2.2 договору, порядок визначення вартості договірної ціни проводиться відповідно до чинного законодавства в сфері будівництва.
Пунктом 2.3 договору визначено, що договірна ціна може коригуватися тільки за взаємною згодою сторін.
Відповідно до пункту 2.4 договору, договірна ціна може коригуватися тільки за взаємною згодою сторін. Договірна ціна підлягає коригуванню у зв`язку із (може змінюватись, якщо):
а) змінами у проектно-кошторисній документації;
б) ухваленням нових нормативних і законодавчих актів, які виливають па вартість робіт;
в) іншими обставинами за згодою сторін;
г) зміна ціни відбувається в бік зменшення під фактичні обсяги фінансування;
д) в інших випадках, передбачених договором.
Згідно з пунктом 8.1 договору, розрахунки за виконані роботи будуть здійснюватися на підставі акту приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати по формі № КБ-3 та розрахунку на оплату робіт, протягом 30 робочих днів після підписання акту приймання виконаних робіт за формою № КБ-2в.
Пунктом 8.2 договору встановлено, що підрядник визначає обсяги та вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, та готує відповідні документи і подає їх для підписання замовнику, замовник зобов`язаний підписати подані підрядником документи, що підтверджують виконання робіт, або обґрунтувати причини відмови від їх підписання.
Пунктом 8.3 договору передбачено, що вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, визначаються із урахуванням обсягів виконаних робіт та фактичних витрат підрядника, підтверджених відповідними документами. 
Відповідно до п. 8.4 договору, в установлені строки. погоджені з замовником, підрядник здає акт приймання виконаних робіт (ф.КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт та витрати (ф.КБ-3).
Пунктом 8.5 договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом: оплати замовником загальної суми договору за виконані роботи після підписання сторонами акту приймання виконаних робіт за формою № КБ-2в та на підставі довідки про вартість виконаних робіт та витрати по формі № КБ-3.
Так, сторонами підписано календарний графік виконання робіт, план фінансування, інформацію про ціни на матеріальні ресурси, договірну ціну.
На виконання умов договору відповідач виконав роботи на загальну суму 7 984 671,59 грн., що підтверджується підписаними сторонами:
- довідкою від 19.12.2024 про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року на суму 7 984 671,59 грн.;
- довідкою від 19.12.2024 про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року на суму 6 874 283,16 грн.;
- актом № 1 від 19.12.2024 прийманням виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року на суму 6 874 283,16 грн.;
- актом № 2 від 19.12.2024 прийманням виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року на суму 1 110 388,43 грн.;
- підсумковою відомістю ресурсів;
- загальновиробничими витратами на будову.
Позивач оплатив виконані роботи у повному обсязі на загальну суму 7 984 671,59 грн., що підтверджується скриншотами з офіційного сайту “https://spending.gov.ua/”.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині третій статті 203 Цивільного кодексу України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (статті 626 Цивільного кодексу України).
Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.
Відповідно до вимог статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За змістом статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Відповідно до частин першої та другої статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
За статтею 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни.
Крім того, відповідно до частини першої статті 844 Цивільного кодексу України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.
Статтею 849 Цивільного кодексу України передбачені права замовника під час виконання роботи, а саме: замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника; якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника; замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Згідно з частиною першою статті 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Положеннями частини четвертої статті 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Таким чином, закріплене у Цивільному кодексі України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц.
З аналізу положень укладеного договору вбачається, що договір № 1590 від 13.12.2024 за своєю правовою природою є договором підряду. Сторони досягли згоди всіх істотних умов договору. 
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази визнання договору № 1590 від 13.12.2024 недійсним в судовому порядку.
За таких обставин, договір № 1590 від 13.12.2024 є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами у відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України.
За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або невизначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, укладаючи договір № 1590 від 13.12.2024 сторони погодили всі його істотні умови, зокрема, ціну та спосіб її визначення.
Щодо наявності податкової пільги, передбаченої пунктом 197.15 статті 197 Податкового кодексу України слід зазначити про таке.
Підпунктом 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України передбачено, що до загальнодержавних податків належать податок на додану вартість (далі – ПДВ).
У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що ПДВ – непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 1 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, яка провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.
Підпунктом б пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу першого пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Пунктом 194.1 статті 194 Податкового кодексу України встановлено, що операції, зазначені у статті 185 розділу V ПКУ, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною у підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 розділу V ПКУ, яка є основною.
Пунктом 193.1 статті 193 Податкового кодексу України передбачено, що ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: 20 відсотків (основна ставка), 0 відсотків та 7 відсотків.
Відповідно до підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першого постачання. У цьому підпункті перше постачання житла (об`єкта житлової нерухомості) означає операції з першого постачання доступного житла та житла, що будується із залученням державних коштів, звільняються від оподаткування.
Згідно з пунктом 197.15 статті 197 Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти.
Згідно з роз`ясненнями Міністерства доходів і зборів від 17.12.2013 № 20121/5/99-99-19-04-02-16, застосовувати податкову пільгу щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла, встановлену пунктом 197.15 статті 197 Кодексу, мають право лише ті суб`єкти господарювання - платники податку на додану вартість, які є забудовниками та визначені виконавцями регіональної цільової програми будівництва (придбання) доступного житла у відповідному регіоні (вказані у паспорті такої програми) і безпосередньо здійснюють будівельно-монтажні роботи. При цьому земельні ділянки, на яких здійснюється таке будівництво, мають бути включені до відповідного переліку, а саме: будівництво має відповідати всім перерахованим вище вимогам щодо фінансування, технічних та інших умов, визначених як Законом № 800, так і відповідними нормативно-правовими актами, розробленими на виконання цього Закону. Інші суб`єкти господарювання - платники податку на додану вартість, які виконують роботи для забезпечення будівництва доступного житла за договорами субпідряду з виконавцями регіональної цільової програми будівництва (придбання) доступного житла, права на використання пільги з оподаткування не мають та надають послуги виконавцям з нарахуванням податку на додану вартість за повною ставкою за загальновстановленими правилами.
Пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України встановлює, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
За результатами розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідач відповідає усім умовам застосування пільги щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з виконання капітального ремонту.
За таких обставин, правові підстави для звільнення відповідача від оподаткування на підставі пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України, зокрема, на суму 100 000 грн. – відсутні.
Щодо імовірного завищення відповідачем вартості товарів слід додатково зазначити про таке.
Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивачем під час розгляду цієї справи не надано до суду належних та допустимих доказів, того, що використані відповідачем будівельні матеріали не відповідали середньоринковим цінам.
Також слід зауважити, що укладеним між сторонами договором не передбачено обов`язку підрядника надавати на вимогу замовника оригінали документів, які б підтверджували закупівлю матеріалів, виробів та комплектів, які укладені з іншими контрагентами, в тому числі після припинення договору.
Жодним нормативно-правовим актом України не передбачений обов`язок підрядника надавати на вимогу замовника, оригінали документів, які б підтверджували закупівлю матеріалів, виробів та комплектів, які укладені з іншими контрагентами, в тому числі після припинення договору підряду.
Крім того, слід надати правову оцінку вимозі позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 201 860 грн. як безпідставно отриманого майна в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 Цивільного кодексу України.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України).
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.
Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 Цивільного кодексу України.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Як було вказано вище, між Департаментом з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради (надалі – замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Будсервіс" (надалі – підрядник) укладений договір підряду № 1590 від 13.12.2024.
Сторони виконали свої зобов`язання за договором у повному обсязі: відповідач виконав роботи, а позивач прийняв та оплатив такі роботи.
А отже, укладений сторонами договір підряду є достатньою та належною правовою підставою сплати позивачем відповідачу грошових коштів у загальному розмірі 7 984 671,59 грн., до складу яких, зокрема, входять і грошові кошти у розмірі 201 860 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.
За таких обставин, сплачені позивачем відповідачу грошові кошти у розмірі 201 860 грн. не можуть вважатися безпідставно набутими в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки сплачені на виконання договору підряду, укладеного сторонами. Відтак, положення статті 1212 Цивільного кодексу України, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Стосовно інших доводів сторін суд зазначає про таке.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. (заява № 4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.
За таких обставин, вимоги Департамента з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради про повернення безпідставно перерахованих грошових коштів у розмірі 201 860 грн. – є не обґрунтованими.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Обставини, на які посилається позивач, доводяться листуванням між сторонами (том 1 а.с. 19 - 25), договором № 1590 від 13.12.2024 з додатками (том 1 а.с. 26 - 33), дефектними актами (том 1 а.с. 34 - 36), довідками про вартість виконаних будівельних робіт (том 1 а.с. 37 - 42, 46), підсумковими відомостями ресурсів (том 1 а.с. 42 - 45, 49 - 51), актами приймання виконаних будівельних робіт (том 1 а.с. 46 - 49), роздруківками деталей транзакцій (том 1 а.с. 52).
Обставини, на які посилається відповідач, доводяться висновком експерта від 25.03.2025 (том 1 а.с. 63 - 196).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ. 
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Департамента з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради (місце реєстрації: 49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 75; ідентифікаційний код: 44124263) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Будсервіс" (місце реєстрації: 49000, м. Дніпро, пров. Штурманський, буд. 7, кв. 54; ідентифікаційний код: 40594397) про повернення безпідставно перерахованих грошових коштів у розмірі 201 860 грн. 
Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений та підписаний 12.05.2026.

Суддя М.О. Ніколенко