ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 211/11030/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 лютого 2026 року в адміністративній справі №211/11030/25 (головуючий суддя першої інстанції - Лебеженко В.О.) за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області, капрала поліції Бартвіцького Бориса Івановича, Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 19.09.2025 року звернувся до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Поліцейського 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області капрала поліції Бартвіцького Бориса Івановича, Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №5707347 від 12.09.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2026 року позовні вимоги задоволено частково.
Скасовано постанову серії ЕНА №5707347 від 12 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп., винесену поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області, капралом поліції Бартвіцьким Б.І., а справу закрито.
В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що зважаючи на значний проміжок часу між датою винесення оскаржуваної постанови ЕНА № 5707347, а саме: 12.09.2025 року та первинною датою повідомлення відповідача про факт оскарження даної постанови 23.02.2026 року, надати відео з портативного відеореєстратора від 12.09.2025 року із зафіксованим фактом правопорушення, не представляється можливим, у зв`язку із закінченням строків зберігання такого відеофайлу. Вважає, що суд першої інстанції не залучив належного відповідача по справі, а саме Департамент патрульної поліції, так при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП, посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу. Посадові особи (поліцейські) не можуть виступати самостійним відповідачем (співвідповідавем) або третіми особами у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП, покладено обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП.
Позивач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5707347 від 12.09.2025 року, прийнятою інспектором поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області, капралом поліції Бартвіцьким Б.І., позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн..
Зі змісту постанови вбачається, що 12 вересня 2025 року о 20.51 год. водій ОСОБА_1 , керуючи т/з марки Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п.8.5.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП.
Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив таку постанову до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відеодокази з місця розгляду справи відповідачем на підтвердження правомірності дій та винесеного рішення як суб`єктом владних повноважень суду не надано, посилання на наявність таких доказів в п.7 постанови відсутні.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Порядок дорожнього руху на території України регулюється Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України та іншими нормативними актами.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно із пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Інспектор 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Бартвіцький Б.І. має спеціальне звання «капрал поліції» та має право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення на території Вінницькій області.
Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Згідно пункту 8.5.1 ПДР України, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 34 ПДР України (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.
З урахуванням наведеного, позивач вважаючи неправомірною постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП зазначив, що 12.09.2025 року він здійснив маневр повороту ліворуч на дозволеній для цього ділянці проїзної частини, де була відсутня суцільна лінія дорожньої розмітки.
Згідно із частиною другою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, якими, відповідно до статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачами не підтверджено належними та допустимими доказами.
Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій не надано доказів на підтвердження зафіксованого правопорушення, та в матеріалах справи такі докази відсутні.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що пройшов значний проміжок часу між датою винесення спірної постанови -12.09.2025 року та датою повідомлення відповідача про факт оскарження даної постанови 23.02.2026 року, а тому надати відео з портативного відеореєстратора від 12.09.2025 року із зафіксованим фактом правопорушення, не представляється можливим, у зв`язку із закінченням строків зберігання такого відеофайлу.
Вказане посилання апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки внутрішня організація роботи як скаржника, так відповідачів по справі, залежить від самого скаржника (в тому числі порядок та строки зберігання доказів). 
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції не залучив належного відповідача по справі, а саме Департамент патрульної поліції в м.Київі, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки і Управління патрульної поліції у Вінницькій області, і Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції є належними відповідачами у справі. До того ж вказані особи не заявляли клопотань про їх заміну «належним відповідачем». 
На думку Департаменту патрульної поліції в м.Київі цей орган повинен залучатись судами по всім справам, передбаченим статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та які розглядаються у всіх місцевих загальних судах України, що на думку апеляційного суду є нелогічним.
Відтак, за відсутності передбачених законом доказів, не можна вважати доведеною вину позивача у скоєнні адміністративного правопорушення.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2026 року в адміністративній справі №211/11030/25 залишити без задоволення. 
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2026 року в адміністративній справі №211/11030/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко