ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2-а/381/33/26
381/1328/26 
РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участі секретаря Омельчук С.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Фастів Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року позивач звернувся в порядку адміністративного судочинства з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), в якій просить суд поновити строк для оскарження постанови, скасувати постанову № 334 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 24.04.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , провадження у справі закрити.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою №334 від 24.04.2025 його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 25 500 гривень за нібито неявку до ТЦК та СП за повісткою, яку він фактично не отримував і про існування якої йому не було відомо. Про винесення постанови позивач дізнався лише 23.02.2026 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки не містить конкретних обставин правопорушення (дати, часу, місця, мети виклику), не підтверджена жодними належними та допустимими доказами вручення повістки чи відмови від її отримання, а також винесена без складання протоколу та без належного повідомлення його про розгляд справи, чим порушено право на захист.
Наголошує, що фактично не ухилявся від виконання обов`язків, 16.04.2025 прибув до ТЦК, пройшов ВЛК, перебував на стаціонарному лікуванні та повідомляв відповідача про проходження обстежень. Вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення та вина, а рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню, а провадження закриттю.
Ухвалою суду від 10 березня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
31 березня 2026 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Позицію, що викладена у відзиві, мотивує тим, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки 24.04.2025 щодо нього було складено протокол №334 та винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 25 500 грн за неприбуття за викликом до ТЦК та СП.
Зазначає, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність явки за повісткою №4915599 від 01.10.2025, яка була направлена поштовим відправленням відповідно до вимог законодавства, однак до ТЦК не з`явився та причин неявки не повідомив. Вказує, що навіть у разі неотримання повістки, належним підтвердженням оповіщення є відмітки поштового оператора про відсутність особи за адресою або відмову від отримання.
Посилається на норми законодавства, відповідно до яких громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до ТЦК, а також на повноваження ТЦК розглядати такі справи та накладати адміністративні стягнення. Вважає, що факт правопорушення доведений, у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, а постанова є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
21 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» від представниці позивача до суду надійшли письмові пояснення.
Представниця позивача зазначає, що відзив відповідача подано з порушенням процесуальних норм, оскільки його не було надіслано позивачу, у зв`язку з чим такий відзив і додані до нього докази не можуть братися судом до уваги.
Також зазначається, що доводи відзиву є необґрунтованими та не спростовують обставин, викладених у позовній заяві. Вказується на суперечності у матеріалах відповідача, зокрема щодо дат (протокол складено раніше, ніж нібито видана повістка), а також відсутність конкретних відомостей про час, місце та підстави виклику позивача до ТЦК та СП.
Представниця наголошує, що позивач не отримував жодної повістки, а відповідач не надав належних доказів її направлення чи вручення (підпису, відеофіксації або акту відмови). Інформація з реєстру «Оберіг» не є належним доказом вручення повістки та не підтверджує факту правопорушення.
Крім того, у постанові та протоколі відсутній опис складу адміністративного правопорушення, не встановлено обставин справи та не наведено доказів, що підтверджують вину позивача. Відповідач також не зміг чітко визначити, до якого саме ТЦК та коли позивач мав з`явитися.
У зв`язку з цим зазначається, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, а постанова винесена без належного дослідження обставин та доказів, тому є незаконною і підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.
Згідно з ч. 3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
В судове засідання сторони не викликались, клопотань про інший порядок розгляду справи сторонами заявлено не було.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Стаття 242 КАС України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Дослідивши наявні заяви по суті спору і інші письмові матеріали справи, суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами та перейшов на стадію ухвалення судового рішення.
У відповідності до приписів статті 227 КАС України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 27 квітня 2026 року.
Суд, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до матеріалів позову та клопотання про поновлення строків на звернення до суду, суд вважає, що оскільки оскаржувана постанова винесена без участі позивача, а про її наявність позивач дізнався 23.02.2026 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №80134917, матеріали позову подані до суду 06.03.2026, то наявні підстави для поновлення строку на оскарження постанови.
Судом встановлено, що 16.04.2025 головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_1 державним службовцем ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення №334 про порушення громадянином ОСОБА_1 правил військового обліку, а саме неприбуття за викликом до ТЦК та СП в час та місце, зазначені в повістці (а.с. 49, зворот).
В поясненнях, наведених у протоколі №334 від 16.04.2025, ОСОБА_1 , зазначив, що не прибув за викликом бо не отримував повістку.
24.04.2026 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 - полковник ОСОБА_2 виніс постанову №334, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та застосовано адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 гривень до ОСОБА_1 (а.с. 26, зворот).
В постанові зазначено, що громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 в час та місце, зазначені в повістці.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Згідно з ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Частиною першою статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальних центрів за місцем свого перебування або знаходження.
У разі отримання повістки про виклик до територіальних центрів громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У повістці про виклик до територіальних центрів зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування територіальних центрів, що видав повістку; 3) мета виклику до територіальних центрів; 4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6) реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
Для громадян, які самостійно прибули до територіальних центрів та підлягають направленню на навчання (підготовку) у зв`язку з призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, час явки до територіальних центрів встановлюється протягом двох місяців з дня проходження військово-лікарської комісії.
Під час вручення повістки представники територіальних центрів на вимогу громадянина, якому вручається повістка, зобов`язані назвати свої прізвища, ім`я та по батькові, посади, а також пред`явити службові посвідчення.
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіальних центрів, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіальних центрів або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Пунктом 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, визначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіальних центрів або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальних центрів під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальних центрів іншої адреси місця проживання.
Таким чином, у разі відсутності належного оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного територіальних центрів, не прибуття останнього не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки в такому випадку неможливим є встановлення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині прибуття за викликом районних (міських) територіальних центрів до територіальних центрів з огляду на відсутність належного виклику.
З аналізу вищенаведених правових норм у контексті спірних правовідносин слідує, що для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити: факт отримання позивачем повістки для необхідності з`явитися до територіальних центрів; факт відповідності змісту повістки вимогам законодавства; наявність поважних причин неприбуття позивача до територіальних центрів у строк, визначений у повістці.
У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач отримував повістку про виклик до відповідача.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до територіальних центрів необхідна сукупність обставин: направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного; відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.
Таким чином, у межах розгляду цієї справи встановлено, що повістка безпосередньо позивачу вручена не була, докази належного повідомлення позивача, зокрема, за наявним номером телефону та/або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка територіальних центрів» відсутні.
Вказана обставина є суттєвою, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з наведеного, саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести, що він діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень та у спосіб, що визначені законом.
Сторона відповідача доказів на спростування заявлених позивачем позовних вимог та вказаних у позові обставин до суду не надала, доводи позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення в суді не спростувала, доказів на підтвердження порушення позивачем норм ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та вчинення адміністративного правопорушення не надала.
Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача. 
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 19, 20, 73-77, 132, 139, 241-245, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.
Скасувати постанову № 334 від 24.04.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 , про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП  НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 сплачений ним судовий збір у розмірі 1 331,20 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 27.04.2026.

Суддя Леся КОВАЛЕВСЬКА