Справа №524/6250/22
Провадження №2/524/14/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.10.2018 в сумі 379570,32 грн, ухвалив таке рішення.
ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03.10.2018 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір. На підставі вищевказаної анкети-заяви Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, його заборгованість за кредитом станом на 08.09.2022 становить 379570,32 грн.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що в даній справі зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах та заяві про приєднання до умов та правил. За наведених обставин вважає, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір в письмовій формі.
Звертав увагу на те, що в долученій до позову анкеті є відмітка про те, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщені на сайті.
Вказав, що із виписки по рахунку вбачається, що певний період часу відповідач належним чином виконувала свої зобов`язання за договором.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
У відзиві представник відповідача зазначила, що між банком та відповідачем не було укладено письмового кредитного договору, яким би погоджувались всі його істотні умови щодо тарифів, процентної ставки, пільгового періоду користування, штрафів тощо. Вказала, що Позивач не надав суду жодного доказу про те, що позивачка була ознайомлена з будь-якими умовами, опублікованими на сайті, а також просила врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові по справі №342/180/17 від 03.07.2019. Вважала, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 погодилась саме на ті умови кредитування, які зазначив банк в позовній заяві. 
Окремо від представника відповідача надійшла заява про застосування позовної давності.
В судовому засіданні 21.04.2026 представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що з наданих позивачем документів та його заяв неможливо чітко встановити дату укладення кредитного договору.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ
31.07.2024 визнано явку відповідача та її представника обов`язковою.
05.09.2024 задоволено клопотання представника відповідача та призначено по справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості судову експертизу документів фінансово-кредитних операцій; зупинено провадження по справі.
25.03.2025 поновлено провадження по справі.
25.03.2025 повторно призначено по справі судову експертизу документів фінансово-кредитних операцій; зупинено провадження по справі.
11.12.2025 поновлено провадження по справі.
09.02.2026 задоволено клопотання про виклик експерта.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ
Судом встановлено, що 14.08.2018 та 03.10.2018 ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту(т. 1, а.с. 18-19, 196-198)
03.10.2018 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 08.09.2022 заборгованість за кредитним договором від 03.10.2018 становить 379570,32 грн та складається з тіла кредиту.
НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОЦІНКА СУДУ
Кредитні відносини, передбачають наявність певних зобов`язань між сторонами, зокрема обов`язку кредитора надати кошти, а позичальника – повернути кошти та сплатити проценти.
Щодо доводів сторін про дату виникнення договірних відносин.
Суд приймає до уваги те, що в матеріалах справи наявні 2 паспорти споживчого кредиту від 14.08.2018 та 03.10.2018.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20 вказав: «Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.»
Отже, враховуючи викладену позицію Верховного Суду, суд відзначає, що підписання ОСОБА_1 двох паспортів споживчого кредиту не свідчить про укладення між нею та банком будь-якого договору, оскільки вказані документи лише підтверджують виконання банком переддоговірної роботи щодо ознайомлення клієнта.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19)(на яку посилається представник відповідача) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що: «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
В свою чергу підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг є частиною договору про надання послуг банку, в тому числі і послуг з кредитування.
Разом із тим, суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що в даному випадку неможливо застосувати положення правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Суд відзначає, що долучені позивачем витяг з умов та правил надання банківських послуг та витяг із тарифів не містять дати їх затвердження, а тому за відсутності підпису позичальника на вказаних документах, та з огляду на доводи відповідача, суд не може вважати вказані документи частиною кредитного договору. На переконання суду вказані обставини не підтверджує і наданий позивачем наказ про затвердження умов та правил надання банківських послуг.
З огляду на те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03.10.2018 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), розміру відсотків, порядку та розміру щомісячних платежів, суд вважає необґрунтованим списання позивачем відсотків, а також проведення операцій з автоматичного списання коштів на погашення заборгованості і стягнення комісії.
З огляду на те, що відносини з повернення коштів виникли між сторонами з 03.10.2018, суд вважає за можливе провести розрахунок за вказаний період.
Так, за період із 03.10.2018 до 28.12.2021:
-Внесено кошти в сумі 1008807,13 грн, в тому числі кошти списані для автоматичного погашення;
-Списано відсотки в сумі 372069,44 грн;
-Списано комісію, в тому числі і за обслуговування рахунку в сумі 41018,11 грн;
-Витрачено коштів позичальником на власні потреби(перекази коштів, оплата товарів, поповнення мобільного, тощо) в сумі 507528,31 грн.
Вказані розрахунки частково підтверджені і висновком експерта від 19.09.2025 №СЕ-19/117-25/7831-ЕК.
Суд вважає, що оскільки позивач не довів належними доказами факт погодження між сторонами розміру відсотків та порядку їх повернення, нарахування позивачем відсотків та комісії за користування кредитом є необґрунтованим.
З наведеного судом розрахунку вбачається, що переплата за позичальника становить 501278,82 грн(507528,31 грн - 1008807,13 грн).
Такий підхід до визначення заборгованості узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог, в тому числі доказів, які б підтверджували наявність заборгованість у визначеному ним розмірі.
З цих підстав, суд відмовляє у задоволенні позову.
Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.
Статтею 256 ЦК України позовна давність визначена як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність у статті 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За змістом статей 256, 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).
Якщо кредитний договір передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, то перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.
Разом із тим, під час розгляду справи судом не було встановлено, а позивачем не надано доказів того, що підписана 03.10.2018 відповідачем анкета-заява та долучений витяг з умов та правил, в своїй сукупності становлять кредитний договір. На підставі цього судом було виснувано, що фактично між сторонами виникло зобов`язання із повернення позики, тобто повернення частини коштів, яка була використана відповідачем. Приймаючи до уваги те, що сторонами не було надано доказів узгодження між строків та порядку повернення кредиту, суд повторює, що строк (термін) виконання відповідачем обов`язку з повернення коштів визначений моментом пред`явлення вимоги.
Відповідно до матеріалів справи досудова вимога про повернення коштів була направлена банком в серпні 2022 року. Із даним позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось в жовтні 2022 року, а тому суд відзначає, що позовна давність позивачем не пропущена.
Також, враховуючи те, що судом було відмовлено у задоволенні вимог позивача, суд вважає, що заява представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача суд стягує судові витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 26742,24 грн. Понесені позивачем витрати суд покладає на позивача.
Керуючись ст. 526, 530, 610-612, 625, 1054 ЦК України, ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 – 265, ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.
Стягнути АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, 01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд.1Д) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 судові витрати в сумі 26742,24 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Діна АНДРІЄЦЬ