707/3180/25 
2/707/83/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2026 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Волкової Н.С.,
за участю секретаря Максименко М.В.,
представника позивачки ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
ВСТАНОВИВ:

1.Позиції сторін, процесуальні дії

1.1.  ОСОБА_3 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на наступне.
Сторони з 25.10.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03.11.2022 шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі сторони набули у спільну сумісну власність два об`єкти нерухомого майна з земельними ділянками: 1) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 - вартістю 365 710 грн (належить позивачу); 2) житловий будинок та земельна ділянка (житлова) за адресою: АДРЕСА_2 - вартістю 466 440 грн, а також додаткова земельна ділянка (ОСГ) вартістю 87 350 грн (належать відповідачу). Загальна вартість майна відповідача становить 553 790 грн, що перевищує вартість майна позивача на 188 080 грн. Половина різниці становить 94 040 грн, яка підлягає компенсації позивачу.
Враховуючи викладене, позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить:
- визнати об`єкти спільною сумісною власністю подружжя та залишити у власності позивача ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 365710 грн. та у власності відповідача ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 466440 грн., а також земельну ділянку вартістю 87350 грн.; 
- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 94040 грн. та судові витрати.;
1.2. Представник відповідача надав до суду відзив, в якому вказав, що після розірвання шлюбу між сторонами була домовленість, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 та земельні ділянки площею 0,2500 та 0,2379 га залишаються у власності відповідача ОСОБА_2 , а позивачу залишається житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 та побутові речі на загальну суму 50 000 грн. Вартість спільного майна згідно консультації ПП «Ажіо», значно завищена, оцінювач не попереджений про кримінальну відповідальність, на місце розташування даних об`єктів не здійснив не здійснював виїзд. Крім того, позивачкою не вказана земельна ділянка площею 0,2500 з кадастровим номером 7124989500:04:002:0370, яка не приватизована, але яка знаходиться під житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , сума незазначена. Відповідач сплачує аліменти та на даний час заборгованостей не має на двох малолітніх дітей, які проживають з бабусею ОСОБА_4 та дідусем ОСОБА_5 , грошові кошти сплачуються на рахунок матері ОСОБА_3 , але вони не використовуються на утримання дітей, тому відповідач змушений був звернутися до органів про цільове використання аліментів
1.3. Позивач надала до суду відповідь на відзив, в якому вказала, що спірна земельна ділянка була набута (отримана для користування) в період шлюбу для потреб сім`ї, а отже є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя незалежно від формального статусу приватизації та підлягає поділу нарівні з іншим майном. Відповідач не подав доказів на підтвердження слів щодо походження чи належності спірної техніки, а тому його твердження є бездоказовими. Тимчасове проживання малолітніх дітей з батьками позивачки було вимушеним заходом захисту, спричиненим поведінкою відповідача. Відповідач погрожував позивачці та дітям, у зв`язку з чим до поліції було здійснено три звернення, а тому переміщення дітей до дідуся і бабусі мало на меті гарантування їхньої безпеки, а не ухилення позивачки від виховання.
1.3.В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, які викладені у позові та відповіді на відзив.
Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково на суму 50000 грн., просив в задоволенні іншої частини вимог відмовити з підстав, які викладені у відзиві.
1.4. Ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання від 25.06.2026, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України, та у зв`язку зі складністю справи відклав його ухвалення та проголошення на 5 днів - до 30 червня 2026 року о 12 год 00 хв.

2.Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Згідно з копією договору купівлі - продажу житлового будинку від 08.10.2018, ОСОБА_2 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці площею 0,2500га, кадастровий номер:7124989500:04:002:0326, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140552524 від 08.10.2028.
Згідно з копією договору купівлі - продажу земельної ділянки від 08.10.2018, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована в АДРЕСА_2 , передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер:7124989500:04:002:0326, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140558957 від 08.10.2028.
Згідно з копією договору купівлі - продажу земельної ділянки від 08.10.2018, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2379 га, що розташована в АДРЕСА_2 , передану для ведення селянського господарства, кадастровий номер: 7124989500:04:002:0325, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140563873 від 08.10.2028.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 438667464 віл 07.08.2025, ОСОБА_3 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03.11.2022 по справі № 707/1114/22 шлюб між  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, що не заперечувалося жодною зі сторін.
2.2. Згідно з висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість майна проведеного ПП «Ажіо», вартість домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , яке знаходиться на неприватизованій земельній ділянці площею 0,4155 га, з кадастровим номером 7124989500:04:002:0298 та знаходиться у комунальній власності, станом на 07.08.2025 становить 365710 грн.
Відповідно до консультації №440-2/25 щодо ймовірної вартості об`єктів нерухомості проведеного 07.08.2025 ПП «Ажіо», ймовірна ринкова вартість умовного об`єкту нерухомості ідентичного за основними ціноутворюючими характеристиками до земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , становить 87 350 грн.
Відповідно до консультації №440-1/25 щодо ймовірної вартості об`єктів нерухомості проведеного 07.08.2025 ПП «Ажіо», ймовірна ринкова вартість умовного об`єкту нерухомості ідентичного за основними ціноутворюючими характеристиками до житлового будинку з приватизованою земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , становить 466 430 грн.

3.Релевантні джерела права

3.1. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
3.2. Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частинами 1, 2, 3 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Частиною 4 статті 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Згідно з ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Згідно з ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
3.3. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року по справі № 654/4518/18 тощо.
У постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 вказано, що у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Спірне майно (домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , яке знаходиться на неприватизованій земельній ділянці площею 0,4155 га, з кадастровим номером 7124989500:04:002:0298; земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок з приватизованою земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) придбані сторонами за час перебування в шлюбі. Докази, які б свідчили, що набуте сторонами за час шлюбу майно не може входити до спільної власності подружжя з підстав його придбання за кошти, які належали одному з подружжя особисто, у справі відсутні.
Отже, набуті сторонами за час шлюбу: домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , яке знаходиться на неприватизованій земельній ділянці площею 0,4155 га, з кадастровим номером 7124989500:04:002:0298; земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок з приватизованою земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.
Підстав для відступу від засади рівності часток подружжя на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності, сторони не зазначили.
4.2. Позивач вбачає за доцільне здійснити поділ вказаного нерухомого майна шляхом, який вказаний у її позовній заяві - залишення майна у особистій приватній власності сторін із компенсацією вартості частки позивача.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Частиною 1 та 2 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.
Верховний Суд виснував, що суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).
Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.
Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).
Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 358 та 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до ПП «Ажіо» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №100/2024 від 26 лютого 2024) з метою визначення вартості спірного нерухомого майна.
Згідно висновку та консультацій від 07.08.2025 про вартість майна наданих оцінювачем ПП «Ажіо» вартість домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , яке знаходиться на неприватизованій земельній ділянці площею 0,4155 га, з кадастровим номером 7124989500:04:002:0298 становить 365710 грн.; вартість земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , становить 87 350 грн.; вартість житлового будинку з приватизованою земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , становить 466 430 грн.
Натомість, відповідач не надав до суду звіт про оцінку майна. До того ж, жодна із сторін не зверталась до суду з клопотанням про призначення судової експертизи для визначення ринкової вартості спірного майна чи призначення повторної оцінки.
Таким чином, суд бере до уваги вартість майна вказану у висновках про вартість майна наданих оцінювачем ПП «Ажіо» від 07.08.2025 як погоджену та таку, що підлягає використанню при вирішенні спору та визначенні розміру грошової компенсації, оскільки зазначена сума відображає дійсну ринкову вартість спірного майна на час розгляду справи.
Загальна вартість спільного сумісного майна становить 919 500 грн. Загальна вартість спільного сумісного майна, яка перебуває у користуванні позивача становить 365710 грн., а у відповідача становить 553790 грн., що перевищує вартість майна позивача на 188 080 грн. Частки сторін у праві спільної сумісної власності є рівними, оскільки доказів наявності іншої домовленості між подружжям матеріали справи не містять. Таким чином, грошова компенсація частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становить 94040 грн, тобто половина різниці суми, на яку перевищує вартість майна позивача в розмірі 188080.
Доводи відповідача щодо добровільного поділу майна під час розірвання шлюбу суд відхиляє, оскільки належних і допустимих доказів укладення між сторонами письмової домовленості або договору про поділ спільного майна матеріали справи не містять, а самі по собі пояснення сторони не можуть вважатися достатнім підтвердженням припинення права спільної сумісної власності.
Запропонований позивачкою спосіб поділу двох об`єктів нерухомого майна з земельними ділянками, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації в розмірі половини різниці від загальної вартості майна сторін, не порушує права відповідача та, на думку суду, враховує інтереси сторін, а також норми статей 71 СК України та 364 ЦК України. 
Крім того, суд вважає що таке стягнення не призведе до порушення права відповідача на мирне володіння його майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції), зокрема внаслідок нібито примусового набуття права власності на домоволодіння та земельні ділянки і відсутності згоди на виплату компенсації позивачці. Відповідач є власником цієї речі як такої, яку він придбав разом із позивачкою у шлюбі, тобто у спільну сумісну власність. Тому не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі.
Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості її частки у розмірі 94040 грн., виходячи із того, що між сторонами склався встановлений порядок щодо фактичного користування спірним майном, а також враховуючи, що позивач погоджується на отримання грошової компенсації її частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, запропонований позивачем варіант поділу спільного майна подружжя суд вважає прийнятним, а отже, позов належить задовольнити. В свою чергу, з метою внесення правової визначеності у спірні правовідносини, слід також задовольнити вимогу про виділ спірного майна у власність позивача та відповідача в порядку поділу спільного сумісного майна сторін.
4.3. Підводячи підсумок, суд вважає, що позовні вимоги  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя належить задовольнити.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 11.09.2025 про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки суму понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. 
Керуючисьст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 284, 354, 355 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя – задовольнити.
Виділити зі спільного майна подружжя у власність ОСОБА_3 домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , яке знаходиться на неприватизованій земельній ділянці площею 0,4155 га, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно.
Виділити зі спільного майна подружжя у власність ОСОБА_2 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер:7124989500:04:002:0326; земельну ділянку площею 0,2379 га, що розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 7124989500:04:002:0325, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 94040 (дев`яносто чотири тисячі сорок) грн. грошової компенсації частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:  Н.  С.  Волкова