ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 р.	Справа № 635/4352/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Березовська І.В., с. Покотилівка, повний текст складено 04.03.26 у справі № 635/4352/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Інспектора відділення поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Харківській області Савоскіна Сергія Сергійовича , Головного управління Національної поліції в Харківській області  
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора відділення поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Харківській області Савоскіна Сергія Сергійовича, Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі також – відповідачі), в якому просив:
- скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4822576 від 26 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, та закрити провадження у справі; 
- зобов`язати інспектора відділення поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Харківській області Савоскіна С.С. повернути йому вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_1 та зобов`язати останнього подати звіт про виконання судового рішення відповідно до вимог ст. 382 КАС України.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2026 року позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не взяв до уваги, що про існування постанови суду, якою його було позбавлено права керування транспортними засобами, позивач дізнався лише 26.05.2025 під час складення оскаржуваної постанови. Водночас строк позбавлення права керування транспортними засобами згідно з постановою суду у справі № 635/3950/19 становив лише один рік.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно з постановою про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4822576 від 26 травня 2025 року, складеною інспектором відділення поліції № 2 Харківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Савоскіним С.С., 26 травня 2025 року о 15:16 хв. в смт Пісочин Харківського району Харківської області, по вул. Шевченка біля будинка № 94 ОСОБА_1 при повороті з вул. Шевченка на вул. Козацьку в смт Пісочин, не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2.б Правил дорожнього руху України. При перевірці встановлено, що водій постановою Харківського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року позбавлений права керування транспортними засобами та в подальшому не поновив право керування транспортними засобами. Відтак на момент зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не мав права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП.
Скориставшись правом на оскарження постанови серії ЕНА № 4822576 у судовому порядку, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про її скасування. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень, у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідали критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки останній, приймаючи оскаржувану постанову, діяв в межах норм законодавства та на підставі встановлених обставин справи.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п.1.5 ПДР України).
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Разом з тим, у п. 1.9 ПДР зазначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Частиною 1 статті 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 126 КУпАП.
Згідно з частиною 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції Кабінету Міністрів України у сфері дорожнього руху належить: підготовка проектів законів, нормативно-правових актів з питань дорожнього руху та його безпеки, а також відповідальності за їх порушення на території України.
Згідно з пунктом 2.1.а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до п. 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року (в редакції від 26 вересня 2020 року), повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП), здійснюється після складання теоретичного і практичного іспитів на право керування транспортними засобами всіх категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.
Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.
Аналогічні правила містяться в чинній редакції п. 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ № 340 від 08 травня 1993 року.
Судом установлено, що постановою Харківського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року у справі № 635/3950/19 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Відповідно до положень статті 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.
Відтак постанова Харківського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року у справі № 635/3950/19, якою ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік, набрала законної сили 23 липня 2019 року, з огляду на що позивач був позбавлений права керування транспортними засобами з 23 липня 2019 року по 23 липня 2020 року.
Судом також установлено та не заперечується позивачем, що останній після спливу річного терміну позбавлення його права керування транспортними засобами для повернення посвідчення водія не складав теоретичного і практичного іспиту, не проходив обов`язковий позачерговий медичний огляд, як того вимагає п. 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ № 340 від 08 травня 1993 року.
Отже, після спливу річного терміну позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 вважається особою, яка не має права керування транспортними засобами.
Станом на дату зупинення працівником поліції транспортного засобу позивача – 26 травня 2025 року, позивач не мав права керувати транспортним засобом ВАЗ2121, номерний знак НОМЕР_2 , що свідчить про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.
Щодо доводів позивача про те, що ним було пред`явлено поліцейському посвідчення водія відповідної категорії, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Постанова Харківського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року у справі № 635/3950/19 набрала законної сили та є обов`язковою для виконання.
Пунктом 3 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1086, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Водночас особам, позбавленим права керування транспортними засобами за ст. 130 або/та ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складання теоретичного і практичного іспитів.
Відтак сам по собі факт невилучення у позивача посвідчення водія не має юридичного значення, оскільки позивач був позбавлений права керування транспортними засобами після набрання законної сили відповідної постанови суду.
Доводи позивача щодо відсутності у нього інформації про постанову Харківського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року у справі № 635/3950/19 колегія суддів відхиляє, оскільки за змістом зазначеного судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, ОСОБА_1 , як особа, що притягується до адміністративної відповідальності, повторно не з`явився в судове засідання, хоча про день, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду він не повідомив.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про провомірність оскаржуваної постанови та відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
З урахуванням приписів ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04.03.2026 у справі № 635/4352/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова