Номер провадження 2/754/9366/26
Справа №754/12241/21
РІШЕННЯ 
Іменем України

04 травня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого - судді Галась І.А.,
при секретарі - Кирилова А.
за участі: представника позивачки - адвоката Мещанінова А.М.
відповідача - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки в квартирі та припинення права власності на частку у спільній частковій власності,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення грошової компенсації вартості частки в квартирі та припинення права власності на частку у спільній частковій власності. Ціна позову - 296500 гривень.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.07.2019 року визнано за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на частину квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 19,1 кв.м., загальною площею 37,3 кв.м.
Постаною Київського апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року рішення Деснянського районного суду змінено, викладено розолютивну частину у наступній редакції: 
Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 37,3 кв.м.
Постановою Верховного суду від 18 січня 2021 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.07.2019 року у незміненій апеляційним судом частині та постанову Київського апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року - залишено без змін.
Право власності на частини квартири ОСОБА_2 зареєстровано в державному реєстрі речових прав, про що свідчить інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Власником частини квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі продажу від 14 серпня 1998 року, зареєстровано в БТІ м. Києва за реєстраційним номером 5020, та встановлено вищезазначеними рішеннями судів всіх інстанцій.
Отже позивач та відповідач є співвласниками даної квартири.
Проте спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки фактично житлова квартира є однокімнатною, не має ізольованих часток, допоміжні приміщення (коридор, кухня, ванна, санвузол) знаходяться в загальному користуванні, та не має окремого входу (виходу), а також враховуючи очевидним є факт щодо технічної неможливості виділу в натурі житлову квартиру в дві окремих.
Як вбачається із висновку про вартість майна від 14.07.2021 року, наданого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Гарант -Експертиза», ринокова вартість, без ПДВ, однокімнатної квартири, загальною площею 37,30 м.кв. розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 1186000,00 грн. При цьому, ринкова вартість (1/4) частини об`єкта оцінки становить, без ПДВ - 296500 грн. 
Отже позивач має право на одержання від іншого співвласника (відповідача) грошової компенсації вартості своєї частки, яка станом на момент подачі позову становить 296500 грн.
Отже однією із умов стягнення грошової компенсації вартості частки квартири є спроможність іншого співвласника виплатити позивачу компенсацію вартості його частки квартири.
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві власності належить інше нерухоме майно, а саме частина квартири АДРЕСА_3 .
Таким чином, наявність у ОСОБА_1 іншого нерухомого майна на праві власності свідчить про спроможність станом на сьогоднішній день компенсувати співвласнику - ОСОБА_2 її частку у квартирі.
За таких обставин, вважають, що позов є обгрунтованим, доведений належними та допустимими доказами і підлягає до задоволення, оскільки виділ у натурі частки із спільного майна, квартри АДРЕСА_2 є неможливим, та відповідач спроможній виплатити позивачу компенсацію вартості її частини в квартирі в розмірі 296500 грн., в рахунок визнання за ними право власності на спільнемайно.
Відповідно до укладеног договору про надання правової допомоги №24/2021 від 12 липня 2021 року між позивачем та Адвокатом Мещаніновим А.М. сторони домовились, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язану з підготовкою та розглядом справи в Деснянському районному суді буде складати 34650 грн.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надається договір про надання правової допомоги №/24/2021 від 12.07.2021 року, та розрахунок.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки в квартирі та припинення права власності на частку у спільній частковій власності - залишено без руху.
28 серпня 2021 року представником позивача - ОСОБА_2 , адвокатом Мещаніновим А.М. на адресу суду подано заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання.
Відповідачем на адресу суду подано відзив на позовну заяву, який був прийнятий судом як письмові пояснення відповідно до яких відповідач ввжає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки в частині грошової компенсації їй вартості частки у майні, а саме частки квартири АДРЕСА_2 , після проведення експертизи в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз.
Разом з тим в задоволені вимог про сплату судового збору та витрат на правничу допомогу просить суд відмовити, оскільки позивачкою не вжито заходів досудового врегулювання спору та можливості уникнути даного виду витрат.
До суду відповідачем подано клопотання про призначення в справі судової оціночно - будівельної експертизи, на розгляд якої поставити питання: 1) яка ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , станом на момент проведення експертизи? 2) яка ринкова вартість частини квартири АДРЕСА_2 , станом на момент проведення експертизи?
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року клопотання задоволено.
Призначено в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки в квартирі та припинення права власності на частку у спільній частковій власності судову оціночно - будівельну експертизу.
Відповідно до ухвали суду, яка внесена до протоколу судового засідання від 01.09.2025 року, суд ухвалив забезпечити докази в цивільній справі, шляхом витребування у Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України інформацію про стан виконання ухвали суду від 03.02.2022 року по справі №754/12241/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки в квартирі та припинення права власності на частку у спільній частковій власності.
29 липня 2025 року представником позивача ОСОБА_2 , адвокатом Мещаніновим А.М. подано клопотання про поновлення провадження у справі та вирішення питання щодо судової експертизи.
30 грудня 2025 року на адресу суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов висновок експерта від 11.12.2025 №3904/23-42 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи.
02 березня 2026 року представником позивача ОСОБА_2 , адвокатом Мещаніновим А.М. подано заяву про збільшення розміру позовних вимог.
Під час підготовчого розгляду справи представник позивача, адвокат Мещанінов А.М. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити заяву про збільшення позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_1 під час підготовчого засідання заперечував щодо збільшення позовних вимог.
Судом вирішено закрити підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача, адвокат Мещанінов А.М. в судовому засідання позовні вимоги підтримав.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, та свідка, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 серпня 1998 року ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_2 , договір посвідчений Решетніковою С.І. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1442. Право власності зареєстровано 22 вересня 1998 року у БТІ м. Києва шляхом запису в реєстрову книгу під №5020.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.07.2019 року визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на частину квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 19,1 кв.м., загальною площею 37,3 кв.м.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 19,1 кв.м., загальною площею 37,3 кв.м.
Постановою Верховного суду від 18 січня 2021 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.07.2019 року у незміненій апеляційним судом частині та постанову Київського апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року - залишено без змін.
Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на частини квартири ОСОБА_2 зареєстровано в державному реєстрі речових прав.
Спірна квартира має загальну площу 37,3 кв.м., житлову площу 19,1 кв.м. та складається з однієї кімнати, кухня, ванна кімната, туалет, коридор - знаходяться в загальному користуванні. 
Позивач та відповідач відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .
Спільне володіння і користування цим нерухомим майном є неможливим.
Позивачка згодна на припинення свого права власності на належну їй частку в цій квартирі в обмін на виплату їй грошової компенсації вартості такого майна.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка на обґрунтування вартості спірного майна надала висновок про вартість майна від 14.07.2021 року, наданого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Гарант -Експертиза», відповідно до якого ринокова вартість, без ПДВ, однокімнатної квартири, загальною площею 37,30 м.кв. розташованої за адресою: АДРЕСА_1 становить 1186000,00 грн. При цьому, ринкова вартість (1/4) частини об`єкта оцінки становить, без ПДВ - 296 500 грн.
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві власності належить інше нерухоме майно, а саме частина квартири АДРЕСА_3 .
Крім того, відповідно до вказаного висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 11.12.2025 №3904/23-42, ринкова вартість на момент проведення дослідження 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 становить 330 172 грн.
Таким чином, оскільки виділ в натурі частки із спільного майна є неможливим, спільне володіння та користування спільним майном також є неможливим, позивач вважав, що має право на одержання від відповідача грошової компенсації вартості його частки, що становить 330 172 грн.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до положень ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Принцип непорушності права власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно вцілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Що стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені ст. 364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов`язковою.
Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Згідно з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
В постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
У висновках щодо застосування норм права, викладених у п. 43 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) роз`яснено, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
Водночас Верховний Суд у своїх постановах кваліфікує частку співвласника як незначну, якщо вона становить такий розмір: 1/6, 5/24, 1/4. При цьому для оцінки того, чи є частка значною, її слід порівнювати з часткою іншого співвласника.
На підставі аналізу доказів у справі, суд враховує, що частка ОСОБА_2 у спірній квартирі є незначною, спільне володіння та користування сторін майном є неможливим, можливість реального поділу квартири відсутня.
Також судом відзначається, що сторони не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, а встановлені обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном.
З огляду на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, так як припинення частки позивача на квартиру, яка складає із виплатою її вартості, не призведе до порушення прав та інтересів позивача.
Враховуючи викладене, суд вирішив про достатність правових підстав для задоволення позову, шляхом припинення право власності ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_2 , визнавши право власності на дану частку за ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 330172 гривні компенсації вартості частину квартири АДРЕСА_2 .
Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 282 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки в квартирі та припинення права власності на частку у спільній частковій власності - задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) на частину квартири АДРЕСА_2 та визнати право власності на дану частку за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_2 ).
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_2 )на користь  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) 330172 гривні компенсації вартості частину квартири АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_2 )на користь  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 3301,72 гривні. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя:       І.А. Галась