СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року м. Харків Справа № 917/2134/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В.
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП" (вх.№ 376 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Пушко І.І.) у справі №917/2134/25
за позовною заявою Комунального некомерційного підприємства Полонської міської ради "Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Наталії Савеліївни Говорун", м. Полонне, Шепетівський район, Хмельницька область, 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП", Шлях Київ-Харків, Пирятинський район, Полтавська область, 
про стягнення 118435,30 грн,
ВСТАНОВИВ:
Комунальне некомерційне підприємство Полонської міської ради "Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Наталії Савеліївни Говорун" (далі - КНП Полонська МЛ ім. Н.С. Говорун, позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП" (далі - ТОВ "Гарант Ойл Групп", відповідач) про стягнення 118435,30 грн попередньої оплати, сплаченої за товар (бензин, дизельне паливо) відповідно до умов договору про закупівлю товару № 5/24 від 18.12.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.12.2023 між сторонами укладено договір про закупівлю товару № 5/24, за умовами якого відповідач (постачальник) зобов`язався у 2024 році поставити позивачу (замовнику) бензин А-92 (Євро 5) в обсязі 11000 л та дизельне паливо (Євро-5) в обсязі 3500 л за паливними талонами. Позивач здійснив оплату на суму 509016,50 грн, відповідач передав талони на пальне за видатковими накладними на зазначену суму. Позивач зазначає, що частину талонів було використано та здійснено обмін частини талонів на бензин марки А-95 загальною кількістю 3000 л. Проте у подальшому частина талонів (на 1910 л бензину А-95 та 360 л дизельного палива на загальну суму 118435,30 грн) не була забезпечена товаром у зв`язку з фактичним припиненням діяльності АЗС мережі "Авіас", через яку здійснювалася поставка. У зв`язку з цим талони (скретч-картки) на суму 118435,30 грн залишилися неотовареними, що свідчить про непоставку товару (пального) в цій частині.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026 у справі №917/2134/25 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП" на користь Комунального некомерційного підприємства Полонської міської ради "Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Наталії Савеліївни Говорун" 118435,30 грн боргу, 2422,40 грн судового збору.
Вказане рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням та виконанням договору про закупівлю товару № 5/24 від 18.12.2023, який за правовим змістом є договором поставки. Суд констатував, що предметом договору є товар, який визначається родовими ознаками – бензин А-92 (Євро 5) в обсязі 11000 л та дизельне паливо (Євро-5) в обсязі 3500 л, а талони є лише документами, що засвідчують право їх власника отримати пальне на АЗС. Суд зазначив, що факт підписання сторонами видаткових накладних не свідчить про передачу товару позивачу, а лише підтверджує передачу талонів, які надавали право на фактичне отримання відповідної кількості товару у майбутньому. За висновками суду, відповідач не надав доказів передачі позивачу 1910 л бензину А-95 та 360 л дизельного палива на загальну суму 118435,30 грн у строк, визначений п. 5.1 договору (до 31.12.2024), не здійснив заміну талонів мережі АЗС "Авіас" та не довів можливість отримання позивачем товару за такими талонами на будь-яких інших АЗС. Отже, посилаючись на положення частини 2 статті 693 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про повернення 118435,30 грн попередньої оплати.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП" не погодилося з рішенням суду першої інстанції та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026 у справі №917/2134/25 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Комунального некомерційного підприємства Полонської міської ради "Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Наталії Савеліївни Говорун" відмовити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на таке:
- відповідно до п. 1.1 договору № 5/24 від 18.12.2023 та Специфікації (Додаток № 1) предметом поставки є саме талони на бензин А-92 (Євро 5) та дизельне паливо (Євро 5), а не безпосередньо паливо. За видатковими накладними № Рн240222/006 від 23.02.2024, № Рн240403/006 від 03.04.2024, № Рн240522/001 від 22.05.2024, № Рн240527/005 від 27.05.2024, № Рн240527/014 від 27.05.2024 відповідач передав, а позивач отримав товар на загальну суму 509016,50 грн, що відповідає замовленій номенклатурі та кількості в межах Специфікації з урахуванням п. 1.3 договору щодо можливості зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування. Відповідач вважає, що повністю та належним чином виконав свої зобов`язання за договором, а з боку покупця жодних претензій щодо отриманого за видатковими накладними товару не було;
- суд першої інстанції не надав належної правової оцінки пунктам 4.1, 4.2, 5.1 договору, згідно з якими розрахунки проводяться на підставі накладних шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару. Підписання уповноваженим представником позивача видаткових накладних та їх оплата відповідними платіжними інструкціями підтверджує повну поставку товару позивачу відповідно до частини 1 статті 664 ЦК України. Суд першої інстанції безпідставно кваліфікував здійснені позивачем платежі як попередню оплату, тоді як умови договору чітко вказують на післяплату за отриманий товар, що виключає застосування частини 2 статті 693 ЦК України;
- підпунктами 6.2.1, 6.2.6 пункту 6.2 договору передбачено можливість дострокового розірвання договору в односторонньому порядку у разі невиконання зобов`язань постачальником. Проте позивач протягом дії договору (до 31.12.2024) жодного разу не звертався до відповідача з вимогою про його розірвання внаслідок порушення будь-яких умов, у тому числі в частині поставки товару, що свідчить про належне виконання ТОВ "Гарант Ойл Групп" умов договору;
- судом першої інстанції не досліджено належним чином питання того, що додані до позову талони на бензин А-95 мережі "Авіас" не поставлялися ТОВ "Гарант Ойл Групп" на умовах договору № 5/24 від 18.12.2023. Умовами договору та Специфікацією не було передбачено постачання талонів на бензин А-95, сторонами не укладалися жодні додаткові угоди про зміну предмета закупівлі. Позивач не надав до позову жодних доказів (актів приймання-передачі талонів, актів обміну талонів, специфікацій із реєстром номерів талонів тощо) на підтвердження того, що додані до позову талони були отримані ним саме від відповідача і саме на умовах спірного договору;
- вказує, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги як належні доводи позивача про обмін талонів 04.10.2024, оскільки на підтвердження цієї обставини позивач долучив лише скріншоти електронної переписки у месенджері та копію листа від 19.09.2024 № 722 без доказів його направлення відповідачу. При цьому зі скріншотів неможливо ідентифікувати осіб, що вели переписку, а вказаний номер телефону не зазначений контактним телефоном жодної із сторін у розділі 11 договору. Більше того, у претензії від 28.07.2025 № 373 позивач самостійно зазначає, що у нього в наявності перебувають талони на бензин А-92 та на дизельне паливо, без жодної згадки про талони на бензин А-95 та їх обмін, що спростовує твердження позивача про обмін талонів;
- зазначає, що у відзиві від 22.12.2025, який безпідставно не був взятий до уваги судом першої інстанції, повідомлялося, що із загальнодоступних відомостей з офіційного сайту Prozorro вбачається, що КНП "Полонська лікарня" неодноразово закуповувала безстрокові талони мережі АЗС "Авіас" безпосередньо у їх емітента та власника/управителя мережі – ТОВ "ІНТЕКС ІНВЕСТ" (за договором поставки № 2/23 від 02.01.2023) та ТОВ "Армерія Ойл" (за договором поставки № 262 від 14.11.2023). Суд першої інстанції безпідставно відмовив у залученні зазначених осіб як третіх осіб, не дослідив відповідні договори та не врахував доводи відповідача, позбавивши останнього можливості підтвердити інформацію щодо придбання талонів, що є предметом спору у справі № 917/2134/25 саме у зазначених контрагентів. Посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц та постанову Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 760/18179/23 щодо того, що встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові;
- вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв як достатні для задоволення позову доводи позивача щодо неможливості отримання палива, засновані на доповідній записці в.о. старшого водія Лівака П.В. від 28.02.2025, оскільки виїзд представника позивача за паливом відбувався на АЗС, яка не передбачена жодним пунктом договору. Згідно з п. 5.2 договору місцем поставки товарів є м. Полонне Хмельницької області (за місцезнаходженням АЗС учасника), а тому доповідна записка про відсутність палива у м. Шепетівка та інших містах не може бути підтвердженням того, що позивачу не здійснювався відпуск палива на умовах договору. Позивачем не надано жодних доказів відмови в отоваренні талонів на відповідних АЗС та доказів порушення саме відповідачем строків поставки товару. Посилається на постанову Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17 щодо стандартів доказування; 
- зазначає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги як належний доказ претензію № 373 від 28.07.2025, оскільки вона датована через 8 місяців після нібито припинення відпуску палива на АЗС, що свідчить про невідповідність тверджень позивача фактичним обставинам справи. Крім того, позивач не надав опису вкладення у цінний лист з поіменованим переліком документів, а тому встановити, що саме відправлялося поштовою накладною неможливо. Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 916/1093/21 щодо належних доказів направлення документів;
- звертає увагу суду на постанову Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 917/1509/25, якою за схожих обставин задоволено апеляційну скаргу ТОВ "Гарант Ойл Групп" та скасовано рішення суду першої інстанції. Зазначає, що можливість кваліфікації заявлених вимог за частиною 2 статті 693 ЦК України передбачає встановлення факту не передачі продавцем товару у визначений строк та визначення умовами договору попередньої оплати, тоді як умови договору № 5/24 від 18.12.2023 не визначають розрахунки як попередню оплату, а навпаки вказують на оплату після отримання товару (п. 4.2 договору). Наявні в матеріалах справи платіжні інструкції в призначенні платежу містять посилання на складені видаткові накладні, що визначає фактичну хронологію подій як первісне оформлення видаткових накладних та подальшу (а не попередню) оплату покупцем. Підписання сторонами накладних та передання паливних талонів до здійснення розрахунку зумовило виникнення у позивача права власності на паливо, що є об`єктом продажу. Набуття позивачем права власності на паливо внаслідок складання і підписання без зауважень товаророзпорядчих документів (видаткових накладних), отримання паливних талонів у світлі умов про самовивезення товару (п. 5.2 договору) дають підстави для висновку про виконання відповідачем обов`язку з передачі товару у розумінні пункту 2 частини 1 статті 664 ЦК України, тоді як місцевий суд помилково оцінював виконання цього обов`язку у світлі умов пункту 1 частини 1 цієї норми. Виконання відповідачем обов`язку з передачі товару у власність позивача об`єктивно унеможливлює існування умов для застосування приписів частини 1 статті 670 та частини 2 статті 693 ЦК України.
Також заявник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026 у справі №917/2134/25; зупинити дію рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026 у справі №917/2134/25 на час апеляційного провадження; здійснювати розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи; проводити всі засідання у справі №917/2134/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2026 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Тарасової І.В., яка входила до складу колегії суддів, для здійснення розгляду судової справи №917/2134/25 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП" (вх.№ 376 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026 у справі №917/2134/25 та постановлено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи; встановлено позивачу строк до 24.04.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту, учасникам справи строк до 24.04.2026 для подання заяв, клопотань, тощо.
Водночас, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не пропущено строк подання апеляційної скарги, а тому відсутні підстави для зупинення дії рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026 у справі №917/2134/25, яке не набрало законної сили. Також, за висновком суду, відсутні підстави здійснювати розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, оскільки дана справа в силу імперативних приписів законодавства відноситься до категорії малозначних (ч.5 ст.12 ГПК України) та підлягає розгляду виключно в порядку спрощеного позовного провадження, а заявником не наведено обґрунтованих підстав для призначення судового засідання.
Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Судова колегія зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження у справі та розгляд даної апеляційної скарги в порядку письмового провадження, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, сформованими в програмі Діловодство спеціалізованого суду.
Таким чином, судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів задля повідомлення учасників процесу про хід розгляду справи, витримано терміни, які колегія суддів вважає достатніми для можливості реалізації сторонами своїх процесуальних прав.
Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Крім того, дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження.
Клопотань від позивача про розгляд справи з їх повідомленням (викликом) до суду апеляційної інстанції не надходило, а відповідачем (апелянтом) не наведено суду належних та достатніх доводів щодо неможливості розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та необхідності проведення судового засідання з повідомленням сторін, про що було зазначено в ухвалі суду про відкриття апеляційного провадження.
За таких обставин, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття апеляційного провадження у справі та розгляд даної апеляційної скарги в порядку, передбаченому частиною 10 статті 270 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Як установлено місцевим господарським судом, 18 грудня 2023 року між Комунальним некомерційним підприємством Полонської міської ради "Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Наталії Савеліївни Говорун" (далі – замовник, КНП Полонська МЛ ім. Н.С. Говорун, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП" (далі – постачальник, ТОВ "Гарант Ойл Групп", відповідач) укладено договір про закупівлю товару № 5/24.
Відповідно до умов пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується упродовж 2024 року поставити замовнику товари, зазначені в Специфікації (Додаток № 1), а замовник прийняти і оплатити такі товари: код ДК 021:2015 - 09130000-9 "Нафта і дистиляти": Бензин А-92 (Євро 5), талон, 1л, Дизельне паливо (Євро 5), талон, 1л. 
Кількість товарів вказана у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору. Асортимент та кількість кожної окремої поточної поставки визначається у заявці замовника та вказується в накладних (товаро-супровідних документах) (п.п.1.2, 1.4 договору).
Обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п.1.3 договору). 
За умовами пункту 2.1 договору постачальник повинен поставити замовнику товари, якість яких відповідає умовам цього договору, тендерній документації та його пропозиції. Товар, що постачається, повинен відповідати рівню, нормам і стандартам, законодавчо встановленим на території України.
Згідно з пунктом 3.1 договору сума цього договору становить 670500,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 111750,00 грн. Сума цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п.3.2 договору).
Розділом 4 договору передбачений порядок здійснення оплати. Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору розрахунки за договором проводяться на підставі накладних шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Розрахунки проводяться протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару. 
Згідно з пунктом 5.1 договору строк поставки товару до 31.12.2024. 
Місце поставки товарів: 30501, Хмельницька обл., м. Полонне (за місцезнаходженням АЗС Учасника). Товар вважається переданим учасником і прийнятим замовником по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов договору. Якість товару повинна відповідати дійсним на дату отримання товару ДСТУ (п.5.2 договору). 
Відповідно до пункту 6.1 договору замовник зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари; приймати поставлені товари згідно з видатковою накладною.
За умовами пункту 6.3 договору постачальник зобов`язаний, зокрема: забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором; забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам, установленим розділом II цього договору; забезпечити поставку товару та надати всі супровідні документи, в тому числі ті, що підтверджують якість поставленого товару.
За умовами пунктів 11.3, 11.4 договору сторони несуть повну відповідальність за правильність вказаних ними у цьому договорі реквізитів та зобов`язуються своєчасно у письмовій формі повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несуть ризик настання пов`язаних із ним несприятливих наслідків. Додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами.
Згідно з пунктом 11.7 договору істотні умови цього договору не повинні змінюватись після підписання договору до повного виконання зобов`язань сторонами, крім випадків: 
- зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника. Сторони можуть внести зміни до договору про закупівлю у разі зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника, а також у випадку зменшення обсягу споживчої потреби товару/ обсягу робіт/ обсягу послуг. У такому випадку ціна договору про закупівлю зменшується залежно від зміни таких обсягів;
- погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. У разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару, постачальник письмово звертається до замовника щодо зміни ціни за одиницю товару. Наявність факту коливання ціни такого товару на ринку підтверджується довідкою/ми або листом/ми копіями цих (завіреними довідки/ок або листа/ів) відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни такого товару на ринку. До розрахунку ціни за одиницю товару приймається ціна щодо розміру ціни на товар на момент укладання договору (з урахуванням внесених раніше змін до договору про закупівлю) та на момент звернення до вказаних органів, установ, організацій, що підтверджує коливання (зміни) цін на ринку такого товару, що є предметом закупівлі за цим договором; 
- покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Сторони можуть внести зміни до договору у разі покращення якості предмета закупівлі за умови, що така зміна не призведе до зміни предмета закупівлі та відповідає тендерній документації в частині встановлення вимог та функціональних характеристик до предмета закупівлі і є покращенням його якості. Підтвердженням можуть бути документи технічного характеру з відповідними висновками, наданими уповноваженими органами, що свідчать про покращення якості, яке не впливає на функціональні характеристики предмета закупівлі тощо.
Цей договір набирає чинності з 01 січня 2024 року і діє до 31 грудня 2024 року (п.10.1 договору).
У Специфікації на закупівлю товару код ДК 021:2015 - 09130000-9 "Нафта і дистиляти" (додаток №1 до договору від 18.12.2023 №5/24) сторонами визначено товар (предмет закупівлі): бензин А-92 (Євро 5), талон, 11000 л, ціна за одиницю – 46,00 грн, всього 506000,00 грн з ПДВ, дизельне паливо (Євро 5), талон, 3500 л, ціна за одиницю – 47,00 грн, всього 164500,00 грн з ПДВ.
У додатковій угоді №1 від 23.02.2024 до договору про закупівлю від 18.12.2023 №5/24 сторони домовились у зв`язку з коливанням ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю, збільшити ціну за одиницю товару, не збільшуючи при цьому ціни договору та не погіршуючи його якості. Цією угодою сторони також зменшують обсяг закупівлі товару. 
Після внесення вище вказаних змін: обсяги закупівлі та вартість товару, який підлягає постачанню за договором змінюються та визначаються сторонами у невиконаній частині специфікації: бензин А-92 (Євро 5), талон, 10652,6315 л, ціна за одиницю – 47,50 грн, всього 506000,00 грн з ПДВ, дизельне паливо (Євро 5), талон, 3225,4901 л, ціна за одиницю – 51,00 грн, всього 164500,00 грн з ПДВ. При цьому ціна/сума договору, не змінюється та становить 670500,00 грн з ПДВ.
У додатковій угоді №2 від 03.04.2024 до договору про закупівлю від 18.12.2023 №5/24 сторони домовились у зв`язку з коливанням ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю, збільшити ціну за одиницю товару, не збільшуючи при цьому ціни договору та не погіршуючи його якості. Цією угодою сторони також зменшують обсяг закупівлі товару. 
Після внесення вище вказаних змін: обсяги закупівлі та вартість товару, який підлягає постачанню за договором змінюються та визначаються сторонами у невиконаній частині специфікації: бензин А-92 (Євро 5), талон, 8846,2280 л, ціна за одиницю – 51,83 грн, всього 458500,00 грн з ПДВ, дизельне паливо (Євро 5), талон, 3225,4901 л, ціна за одиницю – 54,00 грн, всього 164500,00 грн з ПДВ. При цьому ціна/сума договору, не змінюється та становить 670500,00 грн з ПДВ.
Також у пункті 1 додаткової угоди №2 сторони підтвердили виконання частини зобов`язань за договором шляхом поставки вказаної нижче партії товару: бензин А-92 (Євро 5), талон, 1000 л, ціна за одиницю – 47,50 грн, всього 47500,00 грн.
Матеріали справи містять такі видаткові накладні на поставку товару за договором від 18.12.2023 №5/24 на загальну суму 509016,50 грн:
- видаткову накладну № Рн240222/006 від 23.02.2024 на поставку товару: бензин А-92 (Євро 5), талон, 1000 л, на загальну суму 47500,00 грн; 
- видаткову накладну № Рн240403/006 від 03.04.2024 на поставку товару: бензин А-92 (Євро 5), талон, 1000 л, на загальну суму 51830,00 грн;
- видаткову накладну № Рн240522/001 від 22.05.2024 на поставку товару: бензин А-92 (Євро 5), талон, 1000 л, на загальну суму 51830,00 грн;
- видаткову накладну № Рн240527/005 від 27.05.2024 на поставку товару: бензин А-92 (Євро 5), талон, 3550 л, сума без ПДВ 153330,42 грн; дизельне паливо (Євро 5), талон, 300 л, сума без ПДВ 13500,00 грн, на загальну суму товар 200196,50 грн;
- видаткову накладну № Рн240527/014 від 27.05.2024 на поставку товару: бензин А-92 (Євро 5), талон, 2000 л, сума без ПДВ 86383,33грн; дизельне паливо (Євро 5), талон, 1000 л, сума без ПДВ 45000,00 грн, на загальну суму товар 157660,00 грн. 
Відповідно до видаткових накладних № Рн240222/006 від 23.02.2024, № Рн240403/006 від 03.04.2024, № Рн240522/001 від 22.05.2024, № Рн240527/005 від 27.05.2024, № Рн240527/014 від 27.05.2024 та виставлених рахунків, КНП Полонська МЛ ім. Н.С. Говорун оплатило вартість товару на загальну суму 509016,50 грн, що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними інструкціями від 23.02.2024 № 4539 на суму 47500,00 грн, від 05.04.2024 №45 на суму 51830,00 грн, від 27.05.2024 № 218 на суму 51830,00 грн, від 27.05.2024 № 219 на суму 200196,50 грн, від 27.05.2024 № 222 на суму 157660,00 грн. 
На виконання договору та на підставі видаткових накладних відповідачем як постачальником були передані позивачу як замовнику талони на товар (бензин А-92, дизельне паливо).
Як зазначено позивачем в позові, у вересні 2024 року на автозаправних станціях постачальника не стало в наявності бензину марки А-92, у зв`язку з чим 19.09.2024 замовник звернувся до відповідача листом за вих. № 722, в якому просив провести заміну талонів з бензину марки А-92 на бензин марки А-95 в кількості 3000 л без додаткової оплати вартості 1 літра пального. Одночасно питання щодо можливості обміну талонів обговорювалося у месенджері вайбер між бухгалтером замовника Огойко Л.П. та директором постачальника Голубок С.В., за результатами якого представники сторін дійшли позитивного результату.
За твердженням позивача, 04.10.2024 відповідачем здійснено обмін талонів та надано позивачу 120 талонів мережі "Авіас" на бензин марки А-95 номіналом по 20 л загальною кількістю 2400 л та 60 талонів номіналом по 10 л загальною кількістю 600 л, а всього на 3000 літрів, без будь-якої доплати та з розрахунку 1 л на 1 л.
Однак, у подальшому в процесі отримання замовником паливо-мастильних матеріалів на АЗС, яка знаходиться в м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області виявилось, що надані постачальником талони, з яких: бензину марки А-95 на 1910 л та дизельного палива на 360 л не забезпечені товаром, що унеможливлює заправку транспорту замовника.
Позивач посилався на доповідну записку водія позивача Лівака П.В. від 28.02.2025, в якій зазначено, що через закриття АЗС "Авіас" в м.Полонному неможливо здійснювати заправку пальним за наявними талонами; пальне на АЗС мережі "Авіас" також відсутнє м. Шепетівка та в інших містах Хмельницької області (м. Старокостянтинів, м. Хмельницький).
При цьому, зазначено про неможливість складення акта про факт відмови відпуску продукції - бензину та дизельного палива за участю представника/ів АЗС у зв`язку із фактичним закриттям АЗС та відсутністю на них операторів або інших працівників.
Як встановлено судом та не спростовано учасниками справи, про відсутність палива на АЗС мережі "Авіас" з січня 2025 також свідчить загальнодоступна інформація, опублікована в мережі Інтернет, зокрема, за посиланнями:
https://shepetivka.com.ua/novyny/biznes/16403-na-zapravkakh-avias-ta-anp-znyklo-palne-u-chomu-prychyna.html
- https://dp.informator.ua/uk/na-azs-avias-u-dnipri-ta-oblasti-zniklo-palne;
- https://index.minfin.com.ua/ua/markets/fuel/detail/.
Враховуючи викладене, фактичне припинення діяльності АЗС мережі "Авіас" з січня 2025 року визнається судом загальновідомою обставиною, у зв`язку з чим відповідні обставини не потребують доказування на підставі положень частини третьої статті 75 ГПК України.
Згідно з актом від 12.11.2025 складеного комісією позивача, у КНП Полонська МЛ ім. Н.С.Говорун фактично наявні оригінали паливних скретч-карток (облікових карток-талонів) переданих від ТОВ "Гарант Ойл Групп", згідно договору про закупівлю товару № 5/24 від 18.12.2023 та оплачених на підставі видаткової накладної № Рн240527/014 від 27.05.2024: 
- на дизельне паливо (Євро 5) в обсязі 360 л: номіналом по 10 л - 6 шт, серійні номера: 3045 2867 4832 - 3045 2867 4837, номіналом по 20 л - 15 шт, серійні номера: 3046 2237 3700 - 3046 2237 3713, 3046 2237 3716; 
- на бензин марки А-95 (Євро 5) в обсязі 1910 л: номіналом по 10 л - 55 шт, серійні номера: 3035 2645 6000 - 3035 2645 6019, 3035 2645 6161 - 3035 2645 6175, 3035 2645 6080 - 3035 2645 6099, номіналом по 20 л - 68 шт, серійні номера: 3036 1187 9810 - 3036 1187 9829, 3036 1187 9858, 3036 1187 9870 - 3036 1187 9909, 3036 1187 9911,3036 1187 9914-3036 1187 9919.
Відтак, за твердженням позивача, станом на дату подання позову у нього залишаються талони (скретч-картки) мережі "Авіас" на 1910 л бензину А-95 та 360 л дизельного палива, на загальну суму 118435,30 грн, на підтвердження чоо посилається на акт від 12.11.2025 з доданою фототаблицею до нього.
Позивач направив відповідачу претензію від 28.07.2025 за вих. № 373 з вимогами здійснити передачу товару (бензин А-92, дизельне паливо) на суму 118435,30 грн, а в разі неможливості передати товар – повернути грошові кошти на вказану суму, яка залишена без задоволення, у зв`язку з чим звернувся до суду з вимогою про повернення суми попередньої оплати на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.
30.12.2025 від відповідача надійшов на позовну заяву (вх. № 16800, сформований в системі "Електронний суд" 29.12.2025) з вимогами про відмову в задоволенні позову повністю. Окрім цього, у відзиві відповідачем заявлене, зокрема, клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву.
Проте, ухвалою суду 13.01.2026 відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву (вх. № 16800).
02.02.2026 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про задоволення позову з підстав, зазначених вище.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026, яким позов КНП Полонська МЛ ім. Н.С. Говорун до ТОВ "Гарант Ойл Групп" про стягнення 118435,30 грн попередньої оплати за договором про закупівлю товару № 5/24 від 18.12.2023 задоволено повністю.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (статті 509 ЦК України).
Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір про закупівлю товару від 18.12.2023 № 5/24 за своєю правовою природою є договором поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, а тому спірні правовідносини регламентуються, насамперед, положеннями § 3 глави 54 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин першої, другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 статті 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця поставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі - продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до статті 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною 1 статті 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
Як встановлено судом, позивач на виконання умов укладеного договору здійснив попередню оплату товару (пального) у повному обсязі згідно зі сформованими видатковими накладними за договором поставки, який є предметом спору в цій справі.
За умовами погодженими сторонами у договорах позивач на суму попередньої оплати отримав талони (довірчі документи) за якими відповідач надав можливість останньому отримати пальне в мережі АЗС. 
Відповідно до частини першої статті 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому, положення статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Таким чином, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.
Предметом позову у даній справі є стягнення попередньої оплати у розмірі 118435,30 грн на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.
Так, у частині другій статті 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки закон не визначив форми пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Аналогічні висновки щодо застосування наведеної норми викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17, від 14.05.2024 у справі № 916/1164/23, від 09.04.2024 у справі № 909/335/23, від 27.11.2019 у справі № 924/277/19.
Застосування частини 2 статті 693 ЦК України залежить від обставин щодо фактичної поставки/непоставки товару (такі висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 910/5041/22).
Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а тому суд не може замість останнього вирішувати питання щодо доцільності чи недоцільності обрання ним одного з двох варіантів поведінки, передбачених частиною другою статті 693 ЦК України та, у зв`язку з цим, відмовляти в позові.
Принцип диспозитивності господарського судочинства (стаття 14 ГПК України) не надає права суду втручатися в розпорядження учасником справи своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як вже було встановлено вище, відповідно до умов пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується упродовж 2024 року поставити замовнику товари, зазначені в Специфікації (Додаток № 1), а замовник прийняти і оплатити такі товари: код ДК 021:2015 - 09130000-9 "Нафта і дистиляти": Бензин А-92 (Євро 5), талон, 1л, Дизельне паливо (Євро 5), талон, 1л. 
Кількість товарів вказана у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору. Асортимент та кількість кожної окремої поточної поставки визначається у заявці замовника та вказується в накладних (товаро-супровідних документах) (п.п.1.2, 1.4 договору).
У Специфікації на закупівлю товару код ДК 021:2015 - 09130000-9 "Нафта і дистиляти" (додаток №1 до договору від 18.12.2023 №5/24) сторонами визначено товар (предмет закупівлі): бензин А-92 (Євро 5), талон, 11000 л, ціна за одиницю – 46,00 грн, всього 506000,00 грн з ПДВ, дизельне паливо (Євро 5), талон, 3500 л, ціна за одиницю – 47,00 грн, всього 164500,00 грн з ПДВ.
У подальшому, у додатковій угоді №1 від 23.02.2024 та додатковій угоді №2 від 03.04.2024 до договору про закупівлю від 18.12.2023 №5/24 сторонами було внесено зміни щодо вартості товару та обсягу закупівлі, а саме після внесення таких змін:
- обсяги закупівлі та вартість товару, який підлягає постачанню за договором визначено сторонами у невиконаній частині специфікації: бензин А-92 (Євро 5), талон, 10652,6315 л, ціна за одиницю – 47,50 грн, всього 506000,00 грн з ПДВ, дизельне паливо (Євро 5), талон, 3225,4901 л, ціна за одиницю – 51,00 грн, всього 164500,00 грн з ПДВ (додаткова угода №1);
- обсяги закупівлі та вартість товару, який підлягає постачанню за договором визначено сторонами у невиконаній частині специфікації: бензин А-92 (Євро 5), талон, 8846,2280 л, ціна за одиницю – 51,83 грн, всього 458500,00 грн з ПДВ, дизельне паливо (Євро 5), талон, 3225,4901 л, ціна за одиницю – 54,00 грн, всього 164500,00 грн з ПДВ (додаткова угода №2).
Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання умов договору про закупівлю товару № 5/24 від 18.12.2023 відповідачем як постачальником за видатковими накладними № Рн240222/006 від 23.02.2024, № Рн240403/006 від 03.04.2024, № Рн240522/001 від 22.05.2024, № Рн240527/005 від 27.05.2024, № Рн240527/014 від 27.05.2024 були передані позивачу як замовнику талони на паливно-мастильні матеріали (бензин А-92, дизельне паливо) на загальну суму 509016,50 грн, вартість яких оплачено позивачем в повному обсязі.
Отже, матеріалами справи підтверджується фактичне проведення повної оплати позивачем товару, а відповідачем, в свою чергу, передача талонів на пальне на відповідну суму.
Відтак, предметом поставки за договором є бензин А-92 (Євро 5) та дизельне паливо (Євро 5), отримання яких здійснюється замовником не в момент передачі пального, а шляхом одержання від постачальника талонів, що посвідчують право на подальше отримання відповідного обсягу пального на визначених постачальником автозаправних станціях. 
Саме талони на паливно-мастильні матеріали (бензин А-92, дизельне паливо) передавалися замовнику за видатковими накладними.
Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно з якими торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абзац 2 пункту 3 Правил).
Згідно з пунктом 9 Правил розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).
Згідно з пунктом 3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у пункті 10.3.3 Інструкції.
Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери (підпункт 10.3.3.1 пункту 10.3 Інструкції).
Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП (підпункт 10.3.3.2 пункту 10.3 Інструкції).
Отже, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати на АЗС пальне відповідної марки та в певному обсязі.
За результатом пред`явлення талону здійснюється відпуск товару відповідної марки та кількості. При відпуску товару талон на пальне залишається у оператора АЗС, який видає чек, що є підтвердженням факту отримання замовником товару відповідного асортименту та кількості.
Тобто талон лише надає право отримати на АЗС фіксовану кількість нафтопродукту певного найменування та марки, які позначені на ньому, а не є підтвердженням отримання самого товару в натурі.
Надаючи оцінку доводам апелянта стосовно того, що він повністю виконав зобов`язання за договором, зважаючи на те, що сторонами було підписано видаткові накладні, колегія суддів зауважує, що факт підписання сторонами видаткових накладних не свідчить про передачу відповідачем товару (пального) позивачу, а лише підтверджує передачу талонів, які надають позивачу право на отримання відповідної кількості палива у майбутньому.
Зі змісту укладеного договору випливає, що з моменту передання талонів позивач набув лише право на отримання пального в обсягах, зазначених у видаткових накладних. Передача талонів на пальне, які підтверджують право на отримання товару (а не сам факт його отримання), не звільняє відповідача від обов`язку поставити позивачу придбаний ним товар згідно з договором.
Суд зауважує, що предметом закупівлі є бензин А-92 (Євро 5) та дизельне паливо (Євро 5), а відтак кінцевою метою укладеного договору є отримання замовником саме палива, а не лише талонів (як стверджує апелянт), тому постачальник вважається таким, що належним чином виконав свої зобов`язання лише за умови реального забезпечення можливості отримання та фактичного відпуску пального за виданими талонами.
Відтак, передача талонів сама по собі не свідчить про належне виконання постачальником обов`язку щодо поставки пального.
Вказаним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги стосовно того, що сам факт передачі талонів, підписання видаткових накладних та проведення оплати свідчить про повне виконання ним договірних зобов`язань в частині поставки товару. 
Як вже було зазначено, Інструкцією передбачено, що заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП.
Статтею 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Також даною нормою встановлено, що використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється.
Отже, суб`єкти господарювання, які займаються торгівлею пальним, зобов`язані проводити розрахункові операції через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій.
Відповідно до пункту 4 Розділу ІІІ Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства фінансів України №547 від 14.06.2016, суб`єкти господарювання, які використовують РРО (реєстратори розрахункових операцій) для здійснення розрахункових операцій у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також здійснення операцій з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані, зокрема:
- застосовувати РРО, включені до Державного реєстру РРО, з додержанням встановленого порядку їх застосування;
- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
- подавати до контролюючих органів інформацію, визначену пунктом 7 статті 3 Закону, згідно з Порядком передачі;
- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, під час отримання товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій QR-коду, який дає змогу особі зчитувати та ідентифікувати з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);
- у кінці робочого дня (зміни) створювати у паперовій та/або електронній формі (крім автоматів з продажу товарів (послуг)) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій;
- створювати контрольні стрічки у паперовій та/або електронній формі і забезпечувати їх зберігання на РРО (крім автоматів з продажу товарів (послуг)) протягом трьох років;
- надавати в паперовій та/або електронній формі покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший розрахунковий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця, з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Порушення цього правила тягне за собою відповідальність, передбачену зазначеним Законом, але не може бути підставою для застосування до порушника адміністративних чи фінансових санкцій, передбачених законодавством з питань оподаткування;
- створювати в паперовій та/або електронній формі X-звіти, Z-звіти та інші документи, що передбачені документацією на РРО, відповідно до законодавства.
На період виходу з ладу РРО та здійснення його ремонту або у разі тимчасового (не більше 7 робочих днів) відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного РРО (пункт 2 Розділу ІІІ Порядку).
Таким, чином, на суб`єктів господарювання, що займаються торгівлею пальним, покладено обов`язок щодо належного обліку розрахункових документів, що підтверджують проведення операцій (зокрема, фіскальних чеків).
Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що ТОВ "Гарант Ойл Групп" було відпущено позивачу пальне на повну суму оплачених ним талонів.
Так, згідно з наявною в матеріалах справи видатковою накладною № Рн240527/014 від 27.05.2024 на поставку товару, відповідач передав КНП Полонська МЛ ім. Н.С. Говорун талони на паливно-мастильні матеріали на загальну суму 157660,00 грн, а саме: бензин А-92 (Євро 5), талон, 2000 л, сума без ПДВ 86383,33грн; дизельне паливо (Євро 5), талон, 1000 л, сума без ПДВ 45000,00 грн. 
Проте, як стверджував позивач, станом на дату подання позову у позивача залишаються талони (скретч-картки) мережі "Авіас" на 1910 л бензину А-95 та 360 л дизельного палива, на загальну суму 118435,30 грн, на підтвердження чого позивачем складено акт від 12.11.2025 про фактичну наявність у КНП Полонська МЛ ім. Н.С.Говорун оригіналів паливних скретч-карток (облікових карток-талонів), переданих від ТОВ "Гарант Ойл Групп", згідно договору про закупівлю товару № 5/24 від 18.12.2023 та оплачених на підставі видаткової накладної № Рн240527/014 від 27.05.2024.
Згідно з актом та доданою фототаблицею до нього у позивача наявні такі оригінали паливних скретч-карток (облікових карток-талонів):
- на дизельне паливо (Євро 5) в обсязі 360 л: номіналом по 10 л - 6 шт, серійні номера: 3045 2867 4832 - 3045 2867 4837, номіналом по 20 л - 15 шт, серійні номера: 3046 2237 3700 - 3046 2237 3713, 3046 2237 3716; 
- на бензин марки А-95 (Євро 5) в обсязі 1910 л: номіналом по 10 л - 55 шт, серійні номера: 3035 2645 6000 - 3035 2645 6019, 3035 2645 6161 - 3035 2645 6175, 3035 2645 6080 - 3035 2645 6099, номіналом по 20 л - 68 шт, серійні номера: 3036 1187 9810 - 3036 1187 9829, 3036 1187 9858, 3036 1187 9870 - 3036 1187 9909, 3036 1187 9911,3036 1187 9914-3036 1187 9919.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, умовами договору, специфікації та видатковими накладними не передбачені будь-які індивідуальні ознаки (серійні номери, номінали, мережа АЗС) талонів на бензин, дизельне паливо, які були передані відповідачу за видатковими накладними, так само як не було визначено строк дії таких талонів та порядок їх заміни відповідачем.
Судова колегія враховує, що обов`язок поставити позивачу повний обсяг товару (бензин та дизпаливо), а також здійснити або заміну невикористаних талонів, або повернення коштів в разі неможливості забезпечення виконання зобов`язання, покладений саме на постачальника, а відтак, саме відповідач, як особа, яка здійснювала видачу талонів, повинен мати у своєму розпорядженні повний перелік номерів штрих-карт переданих талонів, їх номіналу, кількості та вартості, що надавало б змогу суду перевірити відповідність наданих позивачем копій талонів тим, що видавалися постачальником.
Разом з цим, відповідач, на якого покладається обов`язок ведення обліку виданих талонів та зберігання відомостей про їх ідентифікуючі ознаки, не надав суду жодного переліку номерів, серій чи інших реквізитів талонів, які були передані позивачу на виконання спірного договору.
Самого лише посилання на те, що додані до позову талони можливо надавались будь-якими іншими постачальниками на виконання інших договорів недостатньо для визнання позовних вимог необґрунтованими за умови наявності доказів виконання сторонами умов договору (частково відповідачем щодо поставки та повністю позивачем щодо оплати).
Крім того, оскільки облік талонів має вести відповідач, то на нього покладається обов`язок доведення факту використання талонів позивачем у повному обсязі, зокрема, шляхом пред`явлення підтвердних на цю операцію документів.
Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованими заперечення відповідача щодо відсутності належних та допустимих доказів зміни зобов`язання постачальника в частині поставки товару на бензин марки А-95 (Євро 5). 
Так, умовами договору про закупівлю товару № 5/24 від 18.12.2023 та Специфікацією до нього передбачено постачання бензину А-92 (Євро 5) та дизельного палива (Євро 5); жодних положень щодо поставки бензину А-95 (Євро 5) договір та додатки до нього не містить. 
На виконання умов договору сторонами складені та підписані видаткові накладні, у тому числі спірна видаткова накладна № Рн240527/014 від 27.05.2024, щодо поставки товару бензину А-92 (Євро 5) та дизельного палива (Євро 5).
Доказів внесення сторонами змін до договору щодо предмета закупівлі, номенклатури товару або погодження іншим чином заміни бензину А-92 на бензин А-95 позивачем не надано. 
Колегія суддів також враховує, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що долучені до матеріалів справи талони мережі АЗС "Авіас" на бензин А-95 були отримані саме від відповідача та саме на виконання договору № 5/24 від 18.12.2023. Зокрема, у справі відсутні акти приймання-передачі талонів, акти їх заміни або обміну, реєстри виданих талонів із зазначенням серійних номерів, штрих-кодів, номіналу чи інших ідентифікуючих ознак, які б дозволяли достеменно встановити походження спірних талонів та їх зв`язок із виконанням спірного договору.
Посилання позивача на здійснений відповідачем обмін талонів 04.10.2024, колегія суддів вважає недоведеним, оскільки на підтвердження цих обставин позивач надав копію листа КНП Полонська МЛ ім. Н.С. Говорун від 19.09.2024 № 722 директору ТОВ "Гарант Ойл Групп" без доказів його направлення та/або вручення відповідачу, вчинення будь-яких дій на виконання викладених у ньому вимог, а також скріншоти листування у месенджері.
Дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, у відповідності до положень частини другої статті 73 ГПК України встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 2) показаннями свідків.
У частині першій статті 96 ГПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
Суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.
Означена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21.
До матеріалів позовної заяви було надано роздруківки скріншотів переписки в мессенджері Viber. Проте, зі змісту наданих скріншотів неможливо достовірно встановити осіб, між якими здійснювалося листування, їх повноваження діяти від імені сторін спору, а також належність зазначеного номера телефону відповідачу. При цьому, такий номер телефону не зазначений серед контактних реквізитів сторін у договорі.
До того ж, колегія суддів також бере до уваги доводи апелянта, що у претензії від 28.07.2025 № 373 позивач зазначав про наявність у нього невикористаних талонів на бензин А-92 та дизельне паливо, не посилаючись при цьому на наявність талонів на бензин А-95 або факт їх попереднього обміну. Така поведінка позивача ставить під сумнів достовірність наведених ним обставин щодо здійснення відповідачем обміну талонів за відсутності інших доказів на підтвердження таких обставин.
Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що між сторонами було досягнуто домовленості про зміну предмета поставки, здійснено обмін талонів на бензин А-95 та/або, що спірні талони на бензин А-95 були передані позивачу саме відповідачем на виконання договору № 5/24 від 18.12.2023.
Згідно із частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Таким чином, аналізуючи обставини справи та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи визначені процесуальним законом стандарти доказування, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведення позивачем обставин щодо передачі відповідачем КНП Полонська МЛ ім. Н.С. Говорун за договором талонів на дизельне паливо, частина яких в обсязі 360 л (із розрахунку 54,00 грн за літр, на загальну суму 19440,00 грн), залишилися неотовареними, тобто відповідний обсяг пального не отримано позивачем.
При цьому, сам по собі факт незвернення позивача з вимогою про дострокове розірвання договору не свідчить про належне виконання відповідачем своїх зобов`язань. Розірвання договору є правом, а не обов`язком сторони, і його нереалізація не може тлумачитися як підтвердження відсутності порушень. Відтак відсутність заяв про розірвання договору під час його дії не спростовує факту неналежного виконання зобов`язань постачальником, тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Можливість отримання пального за талонами безпосередньо залежить від функціонування визначених постачальником автозаправних станцій, через які здійснюється його відпуск. Проте, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на спростування відповідних обставин щодо неможливості отримання палива за талонами, виданими ТОВ "Гарант Ойл Групп", тоді як суд обґрунтовано врахував загальновідомі обставини щодо непрацюючих автозаправних станцій мережі "Авіас", які обслуговують скретч-картки ТОВ "Гарант Ойл Групп", що відповідає положенням частини третьої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.
Тому у сукупності з матеріалами справи наведені обставини додатково свідчать про те, що позивач не мав можливості отоварити талони.
Суд бере до уваги, що відповідач не повідомив позивача про тимчасовість чи постійність припинення роботи автозаправних станцій, не запропонував альтернативного механізму реалізації карток, не забезпечив перенаправлення на інші АЗС чи видачі нового виду довірчих документів.
Отже, неможливість реалізувати позивачем талони на дизельне паливо на 360 літрів на автозаправних станціях відповідно до умов спірного договору, придбані у відповідача, колегія суддів вважає доведеною. Натомість поведінка відповідача не відповідає умовам зобов`язань, що виникли між сторонами, адже здійснюючи повну оплату товару – палива у спосіб придбання у відповідача талонів, сторона (покупець) розраховує на відпуск відповідного пального на АЗС постачальника у спосіб пред`явлення паливних талонів, обов`язок забезпечення здійснення якого покладається на відповідача, що передбачено умовами договору.
З матеріалів справи слідує, що позивачем обрано такий варіант поведінки, як повернення суми попередньої оплати товару.
Згідно з усталеною судовою практикою, попередня оплата товару є саме авансом, а не завдатком. Подібні висновки підтверджені правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах від 25.09.2012 у справі № 6-82цс13 та від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), від 17.06.2021 у справі № 711/5065/15-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 та у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17 наведено визначення поняття "аванс" (попередня оплата), зокрема, це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.
Виходячи із вимог чинного законодавства, попередня оплата підлягає поверненню покупцю у випадку невиконання постачальником зобов`язання з поставки товару.
Таким чином, факт невиконання зобов`язання іншою стороною є підставою для стягнення авансу, який був сплачений в рахунок поставки товару, який наразі не був поставлений зобов`язаною особою, тобто відповідачем.
При цьому, не мають значення обставини невиконання такого зобов`язання, оскільки вирішальним є встановлення факту непоставки товару.
У цій справі встановлено, що після закінчення встановлених договором строків поставки товару (п. 5.1 договору) позивач направив відповідачу претензію від 28.07.2025 за вих. № 373 з вимогами здійснити передачу товару (бензин А-92, дизельне паливо) на суму 118435,30 грн, а в разі неможливості передати товар – повернути грошові кошти на вказану суму, яка залишена без задоволення, у зв`язку з чим звернувся до суду з вимогою про повернення суми попередньої оплати на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги щодо не доведення позивачем направлення вказаної претензії на адресу відповідача через відсутність опису вкладення у цінний лист з поіменованим переліком документів відхиляються судом, оскільки навіть за умови не доведення позивачем обставини направлення на адресу відповідача претензії, позивач скористався своїм правом щодо стягнення суми боргу шляхом пред`явлення до господарського суду позову у даній справі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару свідчить про усвідомлення відповідачем неправомірного утримання спірних грошових коштів, що є недопустимим з огляду на такі засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".
Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.
Отже, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 по справі №910/5444/17, від 09.03.2023 у справі № 910/5041/22.
Перевіривши розрахунок позивача, ураховуючи ціну за 1 літр пального (дизельного палива), передбачену в додатковій угоді №2 до договору, яка є невід`ємною частиною договору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду про те, що відповідач не виконав перед позивачем зобов`язань за договором в частині поставки дизельного палива 360 л на загальну суму 19440,00 грн, що є підставою для повернення попередньої оплати у вказаному розмірі.
З огляду на вище викладене, господарський суд обґрунтовано визнав позовні вимоги про стягнення із відповідача 19440,00 грн.
Водночас, враховуючи викладене вище в цій постанові, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановити, що невикористані талони на Бензин А-95 в обсязі 1910 л (із розрахунку 51,83 грн за літр, на загальну суму 98995,30 грн), копії яких долучені позивачем до матеріалів справи, були отримані ним саме від ТОВ "Гарант Ойл Групп" та на підставі договору про закупівлю товару від 18.12.2023 № 5/24. А відтак, колегія суддів не може погодитися з висновками місцевого господарського суду про доведеність позивачем таких обставин, і відповідно, наявність підстав для задоволення позову в цій частині.
Вищенаведене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 98995,30 грн попередньої оплати, сплаченої за товар (бензин А-95) відповідно до умов договору про закупівлю товару № 5/24 від 18.12.2023, відповідно, доводи та вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.
Отже, доводи скаржника частково знайшли своє підтвердження.
Щодо доводів скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права в частині відмови у задоволенні клопотання відповідача про залучення третіх осіб, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 50 Господарського процесуального кодексу України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.
Отже, обов`язковою умовою залучення третьої особи є наявність правового зв`язку між предметом спору та правами чи обов`язками такої особи, на які безпосередньо може вплинути судове рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є виконання зобов`язань за договором про закупівлю товару від 18.12.2023 № 5/24, укладеного між КНП Полонська МЛ ім. Н.С. Говорун та ТОВ "Гарант Ойл Групп", що став правовою підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, а тому саме сторони такого договору є належними суб`єктами спірних правовідносин.
Посилання апелянта на те, що талони могли бути придбані позивачем у ТОВ "Інтекс Інвест" та / або ТОВ "Армерія Ойл", по суті зводяться до заперечення належності відповідача як сторони зобов`язання. Тобто відповідач фактично ставить під сумнів власну участь у спірному зобов`язанні, а не обґрунтовує наявність прав чи обов`язків третіх осіб, на які може вплинути рішення суду.
Разом з тим, питання належності відповідача вирішується судом виходячи з установлених обставин укладення та виконання конкретного договору, і не потребує залучення інших суб`єктів господарювання, з якими позивач перебував у самостійних договірних відносинах за іншими правочинами.
Судове рішення у цій справі не породжує, не змінює та не припиняє прав чи обов`язків ТОВ "Інтекс Інвест" та / або ТОВ "Армерія Ойл", оскільки спір не стосується виконання чи тлумачення договорів, укладених позивачем з цими особами; не заявлено вимог про покладення на них будь-яких обов`язків; відсутні доводи про існування між відповідачем та зазначеними особами регресних чи солідарних зобов`язань, які могли б бути прямо зумовлені результатом розгляду даної справи. 
Фактично доводи апелянта ґрунтуються на припущенні про можливість того, що талони могли бути придбані позивачем у інших постачальників. Однак така обставина підлягає доказуванню відповідачем у межах заперечень проти позову і не трансформує інших контрагентів позивача у належних відповідачів або співвідповідачів у даній справі.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідачем не доведено, яким саме чином рішення у справі може вплинути на права чи обов`язки вказаних осіб, а тому відсутні передбачені ст. 50 ГПК України підстави для їх залучення.
Більше того, залучення третіх осіб за відсутності визначених законом підстав суперечило б принципу процесуальної економії та призвело б до безпідставного розширення кола учасників справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для залучення ТОВ "Інтекс Інвест" та ТОВ "Армерія Ойл" до участі у справі як третіх осіб, а доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими.
Також судом апеляційної інстанції відхиляються доводи заявника апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції оцінки запереченням відповідача та недослідження доданих доказів (зокрема, договорів щодо поставки пального з іншими особами), з огляду на таке.
За змістом частин першої та третьої статті 165 ГПК України заперечення проти позову відповідач викладає у відзиві, який повинен містити, зокрема заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.
Частиною четвертою статті 165 ГПК України встановлено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.
Згідно з статтею 42 ГПК України учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у дослідженні доказів; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріали справи не містять поданого апелянтом відзиву на позов в установлений судом строк. Ухвалою суду від 13.01.2026 відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву (вх. № 16800), що набрала законної сили, не оскаржувалась відповідачем та не є предметом даного апеляційного провадження.
Отже, суд першої інстанції розглянув позов у межах заявлених позовних вимог і з наведених позивачем підстав. Відповідач, зі свого боку, не скористався процесуальним правом заперечити проти заявлених позивачем вимог у передбаченому ГПК України порядку. Водночас, реалізація відповідачем процесуальних прав наданих Господарським процесуальним кодексом України залежала виключно від його волевиявлення та не свідчить про порушення судом першої інстанції ст. 236 ГПК України.
Щодо посилання апелянта на постанову Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі №917/1509/25, якою відмовлено у задоволенні позову до ТОВ "Гарант Ойл Групп", колегія суддів зазначає, що частина 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України встановлює правило: при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах апеляційних судів, не є обов`язковими для інших судів при розгляді аналогічних справ, оскільки в силу положень частини 4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України тільки правові позиції Верховного Суду мають обов`язкову силу і враховуються іншими судами при застосуванні відповідних норм права.
Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків судів, суд апеляційної інстанції враховує висновки, які зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").
Щодо інших аргументів учасників справи, то вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010), суд апеляційної інстанції зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 98995,30 грн попередньої оплати, сплаченої за товар (бензин А-95) відповідно до умов договору про закупівлю товару № 5/24 від 18.12.2023, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для зміни судового рішення судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції у даній справі обставини та докази на їх підтвердження, перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та відповідність рішення нормам процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 236 ГПК України, оскільки прийняте при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, а тому підлягає частковому скасуванню.
За змістом частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 14 статті 129 ГПК України).
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.2 ч.1 ст. 275, п.3 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026 у справі №917/2134/25 в частині стягнення 98995,30 грн попередньої оплати, сплаченої за товар (бензин А-95) відповідно до умов договору про закупівлю товару № 5/24 від 18.12.2023 скасувати.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026 у справі №917/2134/25 залишити без змін.
Викласти пункти 2, 3 резолютивної частини рішення в такій редакції:
"2. Позов задовольнити частково.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП" (код ЄДРПОУ 25392923, адреса: корпус 134 км, Шлях Київ-Харків, Пирятинський район, Полтавська область, 37043) на користь Комунального некомерційного підприємства Полонської міської ради "Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Наталії Савеліївни Говорун" (код ЄДРПОУ 02004404, вул. Лесі Українки, 177, м. Полонне, Шепетівський район, Хмельницька область, 30500) – 19440,00 грн боргу; 397,61 грн судового збору.
В іншій частині позову відмовити."
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Полонської міської ради "Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Наталії Савеліївни Говорун" (код ЄДРПОУ 02004404, вул. Лесі Українки, 177, м. Полонне, Шепетівський район, Хмельницька область, 30500) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП" (код ЄДРПОУ 25392923, адреса: корпус 134 км, Шлях Київ-Харків, Пирятинський район, Полтавська область, 37043) 3037,18 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктами а)-г) частини 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 08.06.2026.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова
Суддя О.О. Крестьянінов 
Суддя В.В. Лакіза