ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/1471/26
381/1257/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Анапріюк С.П.,
з участю секретаря Куліковських А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, про поділ в натурі житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності,
установив:
У березні 2026 року представник позивача – адвокат Дьячук Н.В. звернулась до суду з цим позовом, у якому просить поділити в натурі житловий будинок, що належить їй та відповідачці на праві спільної часткової власності, та виділити їй відповідні приміщення будинку, господарські будівлі і споруди, що відповідають належним їй 11/25 частин житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, припинивши право спільної часткової власності на цей об`єкт нерухомості.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. (реєстр № 1420), позивачці ОСОБА_1 належить 11/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Інші 14/25 частин цього будинку належать відповідачці ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 15 листопада 1996 року.
Відповідно до технічного паспорта та висновку про технічну можливість поділу від 12 січня 2026 року, житловий будинок складається із двох окремих ізольованих квартир із самостійними виходами, між співвласниками фактично встановлений порядок користування житловими приміщеннями та господарськими спорудами. У користуванні позивачки перебуває квартира АДРЕСА_2 та належні до неї господарські будівлі і споруди, а у користуванні відповідачки – квартира АДРЕСА_3 та належні до неї господарські будівлі і споруди.
Належна позивачці частина будинку розташована на земельній ділянці кадастровий номер 3224955300:01:007:0339 площею 0,0597 га, а частина відповідачки – на земельній ділянці кадастровий номер 3224955300:01:007:0329 площею 0,0802 га.
Позивачка зазначає, що, незважаючи на фактичне окреме користування ізольованою частиною будинку, наявність режиму спільної часткової власності створює перешкоди щодо вільного користування та розпорядження цим майном, зокрема щодо оформлення документів, укладення договорів з комунальними службами, декларування місця проживання та реєстрації членів сім`ї.
Представник позивачки вказує, що поділ будинку у позасудовому порядку неможливий, оскільки у належній відповідачці частині будинку зареєстрована неповнолітня дитина, яку вона відмовляється знімати з реєстрації задля задоволення потреб позивачки щодо поділу будинку. У зв`язку із цим нотаріальне посвідчення договору про поділ будинку потребує дозволу органу опіки та піклування, який отримати неможливо з причини перебування дитини та її матері за кордоном. На думку представника, поділ будинку не порушує прав дитини, оскільки питання про припинення права користування житлом чи зняття з реєстрації не ставиться.
Посилаючись на ст. 367 ЦК України та наявність технічної можливості поділу будинку в натурі, а також на фактичне порушення її права на володіння, користування та розпорядження належним їй майном, позивачка просить суд здійснити поділ житлового будинку АДРЕСА_1 , виділивши їй у власність квартиру АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами, яка відповідає належним їй на праві власності 11/25 частинам цього об`єкта нерухомості, а також припинити право спільної часткової власності сторін на зазначений житловий будинок.
Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 30 березня 2026 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження на 20.04.2026. 
Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву
Відповідно до правил ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.
16 квітня 2026 року від відповідачки ОСОБА_2 до суду надійшла заява, у якій вона просить проводити розгляд справи за її відсутності. Також зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ у натурі житлового будинку АДРЕСА_1 , який перебуває у спільній частковій власності сторін. Вказала, що у належній їй частині будинку зареєстрований неповнолітній онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим сторони не мають можливості укласти договір про поділ будинку в нотаріальному порядку без дозволу органу опіки та піклування, а мати дитини перебуває за кордоном.
Водночас відповідачка підтвердила, що неповнолітній не є власником спірного майна, а поділ будинку в натурі не порушить його житлових прав, оскільки питання про зняття з реєстрації чи позбавлення права користування житлом перед судом не ставиться.
Відповідачка погоджується із виділенням позивачці у власність квартири АДРЕСА_2 з відповідними господарськими будівлями та спорудами і припиненням права спільної часткової власності на житловий будинок, просить при цьому залишити у її власності квартиру АДРЕСА_3 та належні до неї господарські будівлі і споруди.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 20 квітня 2026 року закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті на 18.05.2026 року.
Позивач у судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про відкладення розгляду справи не подала.
Представник позивача – адвокат Дьячук Н.В. у судовому засіданні підтримала позов з підстав, що зазначені у ньому та надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та поданих до суду письмових доказів, просила задовольнити позов повністю. Пояснила суду, що позивач позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб, ніж у судовому порядку, оскільки співвласник об`єкту нерухомості не бажає та не має можливості наразі зняти з реєстрації місця проживання свого онука, який зареєстрований у належній їй частині будинку, оскільки мати дитини разом із дитиною наразі перебуває за кордоном та не бажає через наявність певних об`єктивних причин повернутись до України задля здійснення процедури поділу нерухомого майна. Водночас перебування належної позивачці частини будинку, яка є фактично відокремленим ізольованим житлом, щодо якого склався усталений порядок користування, а також запис у Державному реєстрі про спільну часткову власність позбавляє позивачку можливості як власника розпоряджатись цим майном без згоди іншого співвласника. Вказане свідчить про порушення прав позивачки щодо вільного володіння об`єктом своєї власності та неможливість відновлення цих прав у позасудовому порядку. Крім цього, у судовому засіданні в порядку уточнення вимог позову представник позивача просила суд здійснити поділ лише житлового об`єкту нерухомості, зазначивши «з господарськими будівлями і спорудами» без конкретизації їхніх назв та номерів. Також звернула увагу суду на те, що позивачка вважає, що зменшення її ідеальної частки у праві спільної часткової власності не порушує її права та охоронювані законом інтереси і вона просить суд не стягувати на її користь з відповідачки компенсацію вартості різниці. 
21.05.2026 представник позивач подала до суду письмові пояснення, за змістом яких звернула увагу суду на те, що, відповідно до висновку про можливість поділу № 16-МП від 12.01.2026, складеного ФОП ОСОБА_4 , існує технічна можливість поділу житлового будинку в натурі між сторонами. Також вказала, що у цьому конкретному випадку сторони домовились про прийнятний для них варіант поділу житлового будинку в натурі, оскільки спільно звернулись до ФОП ОСОБА_5 (подавши відповідні заяви) та отримали Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складений відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів № 488 від 12.05.2023 року «Деякі питання проведення технічної інвентаризації» .
Враховуючи нетотожність понять «поділ» та «виділ», а також те, що саме при поділі правовідносини спільної часткової власності припиняються для всіх співвласників, представник позивача вважає недоцільним обрахування конкретної частки у майні, яке при поділі змінить свій статус зі спільної часткової власності на приватну, оскільки, на її думку, обрахування часток є доцільним та необхідним лише у випадку «виділу», оскільки відступ від ідеальної частки та вирахування конкретної частки майна, що виділяється впливає на права інших співвласників, для
яких право спільної часткової власності не припиняється.
Також вказує, що сторони досягли згоди щодо конкретного варіанту поділу, який відповідає встановленому порядку користування житловим будинком та межам належних сторонам, на праві власності, земельних ділянок.
Звертає увагу суду на те, що, відповідно до п.п. 144-152 Постанови Кабінету Міністрів № 488 від 12.05.2023 року «Деякі питання проведення технічної інвентаризації» Висновки щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (Додаток 4 до Порядку) та щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна (Додаток 6 до Порядку) відрізняються між собою, зокрема тим, що при «поділі» частка не вказується, а лише вирішується питання технічної можливості поділу, а при «виділі» обов`язково зазначається частка.
Зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не суперечать законодавству України,
оскільки вона має право на поділ житлового будинку в натурі та у результаті такого поділу набуде у власність не частину житлового будинку (яка відрізняється від ідеальної частки), а цілий окремий об`єкт нерухомого майна, створений внаслідок поділу житлового будинку, за взаємною згодою сторін, і ніякої грошової компенсації за відступ її частки будинку від ідеальної частки вона не просить.
Крім цього, 21.05.2026 представник позивача подала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2026 року з метою підтвердження належності відповідачці на праві власності частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, виклала свою позицію щодо вимог позову, вказала про відсутність можливості вирішити цей спір у позасудовому порядку та зазначила про те, що не заперечує проти задоволення вимог позову.
Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.09.2018, земельна ділянка з кадастровим номером 3224955300:01:007:0329 з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 , перебуває в комунальній власності (а.с. 12).
Згідно з відомостями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 211493838 від 05.06.2020, земельна ділянка з кадастровим номером 3224955300:01:007:0329, площею 0,0802 га на праві власності належить ОСОБА_2 , розмір частки 1/1 (а.с. 14).
Відповідно до договору дарування серії ААА № 327565 від 15 листопада 1996 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори Левченко Г.І., зареєстрованого в реєстрі за номером 4679, ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар 14/25 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 1385 кв.м., розташований жилий будинок цегляний, критий шифером, жила площа будинку становить 85.0 кв.м., льох, сарай, льох, вбиральня, сарай, літня кухня, літня кухня, вбиральня, огорожа, криниця. Відчужувані 14/25 частини жилого будинку належать дарителю ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на будинок виданого виконавчим комітетом Борівської селищної Ради народних депутатів 03 серпня 1984 року, зареєстрованого Фастівським бюро технічної інвентаризації в реєстрову Книгу номер 3., під реєстровим номером 1175 (а.с. 15, 15 зворот)
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.08.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області Бігіч С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1420, спадкоємицею ОСОБА_7 , 1940 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її сестра – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкове майно складається із 11/25 (одинадцять двадцять п`ятих) часток житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Будинок має стіни цегла, 1970 року побудови, розмір житлової площі всього будинку становить - 85,0 кв.м., загальної площі — 133,2 кв.м., зазначений в плані згідно технічного паспорту Фастівського міжміського бюро технічної інвентаризації під літерою «А», прибудови «а», «а1», «а2», «а3», погріб «В», сарай «Г» з погрібом під «Г», убиральня «Т», сарай «Д», літня кухня «3» з прибудовою «И», сарай «Н», «Л», убиральня «М», огорожа № 1, огорожа № 2, ворота з хвірткою № 3, криниця «К», що належала померлій, ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Борівською селищною радою Фастівського району Київської області 03 серпня 1984 року, згідно рішення Борівської селищної ради народних депутатів від 13 червня 1984 року № 42 та зареєстрованого у Фастівському міжміському бюро технічної інвентаризації 03 серпня 1984 року в книгу № 5, реєстр №1175. Право власності на зазначену частку житлового будинку підлягає реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 20).
Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав № 477730122 від 18.05.2026 року, за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на 11/25 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Підстава внесення запису – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48154023 від 08.08.2019, документи подані для державної реєстрації: Свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1420, виданий 08.08.2019, видавник: Фастівська районна державна нотаріальна контора Київської області; за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на 14/25 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Підстава внесення запису – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 82265852 від 08.12.2025, документи подані для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер 4679, виданий 15.11.1996, видавник: Левченко Г.І., ст. державний нотаріус Фастівської державної нотаріальної контори.
Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав № 176800845 від 08.08.2019 року, за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на 11/25 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Підстава внесення запису – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48154023 від 08.08.2019, документи подані для державної реєстрації: Свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1420, виданий 08.08.2019, видавник: Фастівська районна державна нотаріальна контора Київської області (а.с. 20, зворот).
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.03.2019, земельна ділянка з кадастровим номером 3224955300:01:007:0339 з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 , перебуває у приватній власності (а.с. 13).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.08.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області Бігіч С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1422, спадкоємицею ОСОБА_7 , 1940 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її сестра – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкове майно складається із земельної ділянки площею 0,0597 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки 3224955300:01:007:0339, розташованої на території АДРЕСА_1 , призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Склад угідь: малоповерхова забудова - 0.0532 га, малоповерхова забудова - 0.0065 га, що належала померлій, ОСОБА_7 , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 095836, виданого 19 березня 2007 року Фастівським районним відділом земельних ресурсів Київської області, згідно рішення Борівської селищної ради № 6 XXIII сесії ІУ скликання від 12.07.2005 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01:07:032:00098. Право власності на зазначену земельну ділянку підлягає реєстрації Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 21)
Згідно з відомостями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 176802983 від 08.08.2019, земельна ділянка з кадастровим номером 3224955300:01:007:0339, площею 0,0597 га на праві власності належить ОСОБА_1 , розмір частки 1/1 (а.с. 21, зворот).
Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 від 12.01.2026, виданого ФОП ОСОБА_8 , до складу будинковолодіння входять: житловий будинок «А» площею забудови 173,7 кв.м, загальною площею 133,6 кв.м, загальною площею приміщень 133,6 кв.м, житловою площею приміщень 83,6 кв.м, нежитловою площею 50 кв.м, кількість житлових кімнат 6 одиниць, з господарськими будівлями та спорудами: вбиральня «М», вбиральня «Т», вигрібна яма «№4», гараж «Н», колодязь «№3, №5», криниця «К», літня кухня з прибудовою «З», огородження «№2, №6», погріб «В», сарай «Л», сарай «Д», хвіртка «№1, №7», сарай з погрібом під Г «Г», погріб «під Г», реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:8493-8401-4322-2637 (а.с. 22-29).
Згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, технічна характеристика нерухомо майна: Житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (загальна площа 133,6 кв.м, житлова площа 83,6 кв.м) складається з: житловий будинок «А», погріб «В», сарай з погрібом під Г «Г», погріб «під Г», сарай «Д», літня кухня з прибудовою И «З», сарай «Л», вбиральня «М», гараж «Н», вбиральня «Т», криниця «К», хвіртка «№1», огородження «№2», колодязь «№3», вигрібна яма «№4», колодязь «№5», огородження «№6», хвіртка «№7». За технічними показниками є технічна та конструктивна можливість поділу об`єкта нерухомого майна на два окремих об`єкти (зблокованого типу), які мають окремий вхід/вихід.
Крім цього, встановлено склад новоутворених об`єктів нерухомого майна та їх адреси:
1) АДРЕСА_1 ,  ОСОБА_2 , частка 1/1, склад об`єкта нерухомого майна: зблокований житловий будинок садибного типу, Літ. «А», загальною площею 80,9 м?, житловою площею 51,3 м?, (приміщення: 1-1 - коридор, площа 2,6 м?; 1-2 - кухня, площа 5,5 м?; 1-3 - кімната, площа 20,3 м?; 1-4 - кімната, площа 9,4 м?; 1-5 - кімната, площа 11,0 м?; 1-6 - кімната, площа 10,6 м?; 1-7 - передпокій, площа 11,3 м?; 1-8 - коридор, площа 6,8 м?; 1-9 - санвузол, площа 3,4 м?; погріб, літ. «В»; літня кухня з прибудовою И, Літ. «З» (з «И»); сарай, Літ. «Л»; гараж, Літ. «Н»; вбиральня, Літ. «М»; споруди № НОМЕР_1 та Літ. «К»);
2) АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , частка 1/1, склад об`єкта нерухомого майна: зблокований житловий будинок садибного типу, Літ. «А», загальною площею 52,7 м?, житловою площею 32,3 м?, (приміщення: 1-1 - тамбур, площа 5,5 м?; 1-2 - коридор, площа 10,7 м?; 1-3 - кімната, площа 9,2 м?; 1-4- кімната, площа 23,1 м?; 1-5 - кухня, площа 4,2 м?; сарай, Літ. «Г»; погріб, Літ. «під Г»; сарай, Літ. «Д»; вбиральня, Літ. «Т»; споруди №1,2,3.
Згідно з довідкою щодо показників на житловий будинок садибного типу № 34-01/26-581 від 05.01.2026 року, виданою ФОП ОСОБА_5 , станом на останню дату проведення технічної інвентаризації (05.01.2026.) відбулась зміна загальної та житлової площі житлового будинку садибного типу, а саме: Загальна площа будівлі – 133,6 кв.м, загальна площа приміщень – 133,6 кв.м, житлова площа приміщень – 83,6 кв.м., нежитлова площа – 50,0 кв.м.. Зміна загальної та житлової площ житлового будинку садибного типу відбулась внаслідок проведення внутрішніх ремонтних та косметичних робіт, уточнення фактичних розмірів приміщень будинку, а також за рахунок зміни методів підрахунку площ згідно положень Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 488. На дату видачі технічного паспорту на житловий будинок садибного типу змінено назву господарської будівлі, що зазначається у правовстановлюючих документах на житловий будинок садибного типу як «Сарай «Н»» на «Гараж, літера «Н». Втручання в несучі та огороджувальні конструкції господарської будівлі на момент обстеження відсутні.
Також вказано, що змінено нумерацію та назви господарських споруд. Уточнюючий перелік надається в технічних характеристиках.
У вказаній довідці надано технічний опис будівлі: площа забудови 173,7 кв.м., загальна площа будівлі 133,6 кв.м., загальна площа приміщень 133,6 кв.м., житлова площа приміщень 83,6 кв.м, нежитлова площа 50,0 кв.м., кількість поверхів – 1, кількість житлових кімнат – 6 шт. Перелік господарських будівель та споруд: Погріб «B» площею 8,0 кв.м., сарай з погрібом під Г «Г» площею 27,4 кв.м., погріб «під Г» площею 6,4 кв.м., сарай «Д» площею 12,7 кв.м., літня кухня з прибудовою И «З» площею 69,6 кв.м., сарай «Л» площею 38,3 кв.м., вбиральня «M» площею 1,5 кв.м., гараж «Н» площею 20,4 кв.м., вбиральня «T» площею 2,5 кв.м., криниця «К»; хвіртка «1»; огородження «2»; колодязь «3»; вигрібна яма «4»; колодязь «5»; огородження «6», хвіртка «7».
Нормативно-правове обґрунтування.
Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. 
Зазначене положення в Україні визначене в Основному Закону держави як принцип непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. 
Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).
Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно зі ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. 
Відповідно до ст. 364, 367 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ в натурі частки із майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а також на поділ спільного майна, за умови, що запропонований варіант поділу є припустимим і технічно можливим без заподіяння шкоди господарському призначенню майна та інтересам інших співвласників. 
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Висновки суду.
Заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.
Зі змісту поданого до суду позову суд встановив, що підставою для звернення позивачки до суду слугувала та обставина, що їй на праві спільної часткової власності належить 11/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Інші 14/25 частин цього домоволодіння належать відповідачці. 
Наявні у матеріалах справи належні та достатні докази свідчать, що позивачка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2019 року набула у власність 11/25 частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Право власності позивачки на зазначену частку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Суд також установив, що відповідачці на підставі договору дарування від 15 листопада 1996 року належать 14/25 частин цього ж житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Вказане також підтверджується інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Згідно із технічним паспортом та висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, житловий будинок за своїми технічними характеристиками фактично складається із двох окремих ізольованих частин зблокованого типу, кожна з яких має самостійний вхід/вихід, окремі житлові та допоміжні приміщення, а також належні до них господарські будівлі і споруди.
Відповідно до зазначеного висновку, наявна технічна та конструктивна можливість поділу спірного домоволодіння у натурі з утворенням двох самостійних об`єктів нерухомого майна, а саме: житлових будинків за адресою АДРЕСА_1 (підлягає виділенню відповідачці) та АДРЕСА_4 (підлягає виділенню позивачці).
Крім того, належна позивачці частина будинку фактично розташована на окремій земельній ділянці площею 0,0597 га, кадастровий номер 3224955300:01:007:0339, частина будинку, що належить відповідачці, розташована на іншій земельній ділянці площею 0,0802 га, кадастровий номер 3224955300:01:007:0329.
Отже, фактичні обставини справи свідчать, що вказані частини будинку є окремими об`єктами нерухомого майна, щодо житлових/нежитлових приміщень якого, а також щодо господарських будівель і споруд цього домоволодіння між співвласниками склався усталений порядок володіння і користування. Цей будинок складається із двох ізольованих частин (квартир), що мають самостійні входи/виходи та окремі господарські будівлі і споруди. Ці об`єкти розташовані на різних земельних ділянках, кожна із яких окремо належить позивачці та відповідачці на праві приватної власності. 
Суд бере до уваги й те, що відповідачка не заперечує проти задоволення позову та підтвердила, що поділ житлового будинку у позасудовому порядку неможливий через її небажання та неможливість у силу життєвих обставин припинити місце реєстрації у належній їй частині неповнолітнього онука. Зазначила, що поділ будинку в натурі не порушує прав зареєстрованого у її частині будинку неповнолітнього, оскільки питання про припинення права користування житлом чи зняття його з реєстрації не ставиться.
З огляду на наведене суд дійшов висновку про те, що сторони не мають можливості здійснити поділ будинку у позасудовому порядку, водночас перебування належного їм домоволодіння у режимі спільної часткової власності створює для позивачки перешкоди у реалізації права користування та розпорядження належним їй майном.
Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для припинення права спільної часткової власності сторін на житловий будинок та виділу у власність кожній із сторін його виокремленої частини як окремого об`єкта нерухомого майна.
Вирішуючи питання про поділ майна, яке належить сторонам на праві спільної часткової власності, суд зазначає про таке.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.
Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Системний аналіз вказаних статей, а також ст. 355, 356 ЦК України дає підстави для висновку, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.
Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки завжди відзначається множинністю суб`єктів та єдністю об`єкта (висновок Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц).
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Згідно зі статтею 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. 
Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. 
Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі і не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. 
Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.
Відповідно до ч. 3 статті 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Порядок поділу спільного майна, що перебуває у спільній частковій власності, врегульований статтею 367 ЦК України.
Відповідно до вказаної норми права, майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу з нього частки формується нова реєстраційна справа з відкриттям відповідного розділу в Державному реєстрі прав.
Отже, у результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників необхідно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень – також з врахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК, частини першої статті 50 Житлового кодексу України. У такому разі право спільної власності припиняється.
Поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. 
Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. 
Під неспівмірною шкодою господарського призначення будівлі слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
У тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
При цьому, вирішуючи питання поділу спільного майна або виділення частки з нього, суди повинні пам`ятати, що визначальним для цього є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу будинку відповідно до цих часток.
Такий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2025 у cправі № 357/3145/20.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд встановив, що ОСОБА_1 належить 11/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Інші 14/25 частин цього будинку належать відповідачці ОСОБА_2 .
Також суд встановив, що на час набуття позивачкою у власність 11/25 частин цього будинку (у 2019 році) розмір житлової площі всього будинку становив 85,0 кв.м., загальної площі– 133,2 кв.м.. Цей будинок зазначений в плані згідно технічного паспорту Фастівського міжміського бюро технічної інвентаризації під літерою «А», прибудови «а», «а1», «а2», «а3», погріб «В», сарай «Г» з погрібом під «Г», убиральня «Т», сарай «Д», літня кухня «3» з прибудовою «И», сарай «Н», «Л», убиральня «М», огорожа № 1, огорожа № 2, ворота з хвірткою № 3, криниця «К», що належала померлій, ОСОБА_7 .
Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок та згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами має загальну площу 133,6 кв.м, житлову площу 83,6 кв.м., складається з: житловий будинок «А», погріб «В», сарай з погрібом під Г «Г», погріб «під Г», сарай «Д», літня кухня з прибудовою И «З», сарай «Л», вбиральня «М», гараж «Н», вбиральня «Т», криниця «К», хвіртка «№1», огородження «№2», колодязь «№3», вигрібна яма «№4», колодязь «№5», огородження «№6», хвіртка «№7». 
За технічними показниками наявна технічна та конструктивна можливість поділу об`єкта нерухомого майна на два окремих об`єкти (зблокованого типу), які мають окремий вхід/вихід.
Згідно з довідкою щодо показників на житловий будинок садибного типу зміна загальної та житлової площ житлового будинку садибного типу відбулась внаслідок проведення внутрішніх ремонтних та косметичних робіт, уточнення фактичних розмірів приміщень будинку, а також за рахунок зміни методів підрахунку площ згідно Порядку № 488 від 12 травня 2023 року. На дату видачі технічного паспорту на житловий будинок садибного типу змінено назву господарської будівлі, що зазначається у правовстановлюючих документах на житловий будинок садибного типу. Втручання в несучі та огороджувальні конструкції господарської будівлі на момент обстеження відсутні.
Отже, наразі спірний житловий будинок має загальну площу 133,6 кв.м, житлову площу 83,6 кв.м.
З огляду на те, що частка ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності становить 11/25, якій відповідає 58,78 кв.м. загальної площі та 52,7 кв.м. житлової площі спірного житлового будинку, частка ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності становить 14/25, якій відповідає 74,816 кв.м. загальної площі та 80,90 кв. м. житлової площі цього об`єкта нерухомості.
Водночас суд встановив, що між сторонами як співвласниками склався усталений порядок користування цим будинком, у наслідку чого протягом тривалого часу вони користуються відокремленими частинами цього будинку, які мають окремі входи/виходи, при цьому ОСОБА_1 , користується відокремленою частиною будинку загальною площею 52,7 м?, житловою площею 32,3 м?, (приміщення: 1-1 - тамбур, площа 5,5 м?; 1-2 - коридор, площа 10,7 м?; 1-3 - кімната, площа 9,2 м?; 1-4- кімната, площа 23,1 м?; 1-5 - кухня, площа 4,2 м?; з відповідними їй господарськими будівлями і спорудами); ОСОБА_2 , користується відокремленою частиною будинку загальною площею загальною площею 80,9 м?, житловою площею 51,3 м?, (приміщення: 1-1 - коридор, площа 2,6 м?; 1-2 - кухня, площа 5,5 м?; 1-3 - кімната, площа 20,3 м?; 1-4 - кімната, площа 9,4 м?; 1-5 - кімната, площа 11,0 м?; 1-6 - кімната, площа 10,6 м?; 1-7 - передпокій, площа 11,3 м?; 1-8 - коридор, площа 6,8 м?; 1-9 - санвузол, площа 3,4 м?; з відповідними їй господарськими будівлями і спорудами).
Отже, суд встановив, що усталений порядок користування житловим будинком свідчить про відхилення від часток у праві спільної часткової власності сторін на 6,08 кв.м. на користь відповідачки.
З огляду на вказане суд бере до уваги, що наявні у матеріалах справи докази свідчать, що поділ спірного будинку є технічно можливим, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників.
Тому з урахуванням конкретних обставин цієї справи суд вважає можливим провести поділ зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась, тобто позивачці.
Цього висновку суд дійшов також з урахуванням того, що інший спосіб поділу спірного об`єкта нерухомості без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі є неможливим, а також з урахуванням інтересів сторін та висловлених ними у поданих до суду заявах з процесуальних питань та заявах по суті справи своїх позицій щодо предмету спору. 
Оскільки в результаті поділу відповідачці як співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує її частку на 6,08 кв.м., тому суд вважає необхідним стягнути з неї відповідну грошову компенсацію на користь позивачки, зазначивши в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Вирішуючи вказане питання, суд бере до уваги повідомлену представником позивача позицію позивачки щодо відсутності у неї вимоги про стягнення такої грошової компенсації з відповідачки на її користь, однак не вважає її обґрунтованою підставою для відступу від визначених законом засад поділу майна співвласників, згідно із якими право власності особи на нерухоме майно є непорушним та не підлягає будь-яким обмеженням, крім випадків передбачених законом.
Оскільки суд не встановив у спірних правовідносинах таких випадків, тому суд вважає, що п0діл спірного нерухомого майна у цих правовідносинах повинен бути здійснений з урахуванням того, що кожен із співвласників має право на виділення нерухомого майна, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. 
З огляду на встановлені обставини цієї справи та неможливості поділу спірного об`єкта нерухомості в інший спосіб без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі, крім як змінити частки сторін у праві власності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки грошової компенсації на користь позивачки у розмірі, який відповідає вартості площі майна, на яку збільшиться її частка за цим рішенням суду.
Водночас суд роз`яснює позивачці, що питання виконання рішення у цій частині та ініціювання стягнення цих коштів з відповідачки після набрання рішенням законної сили вона має право вирішити на власний розсуд. 
Отже, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню грошова компенсація вартості 6,08 кв.м. спірного житлового будинку, яка, відповідно до наданого позивачкою разом із позовом висновку про вартість нерухомого майна становить 38687,19 грн.
Водночас, суд зазначає про зміну часток сторін у праві власності на будинок за наслідками поділу, у результаті чого частка ОСОБА_1 становить 9,86/25, а частка ОСОБА_2 – 15,14/25.
Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, а також висновки, яких суд дійшов за результатом вирішення цієї справи, позов підлягає задоволенню повністю.
Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив:
Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, про поділ в натурі житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності.
Поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (11/25) та ОСОБА_2 (14/25), припинивши на нього право спільної часткової власності.
Змінити розмір ідеальних часток співвласників, зменшивши частку позивачки з 11/25 на 9,86/25 та збільшити частку відповідачки з 14/25 на 15,14/25 із присудженням грошової компенсації позивачці.
Виділити ОСОБА_1 в натурі у праві спільної часткової власності як окремий об`єкт нерухомого майна належну їй частку 9,86/25 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., у складі якої визначити такі об`єкти: 2-1 тамбур площею 5,5 кв.м., 2-2 коридор площею 10,7 кв.м., 2-3 кімната, площею 9,2 кв.м., 2-4 кімната площею 23,1 кв.м., 2-5 – кухня площею 4,2 кв.м.
Виділити ОСОБА_2 в натурі у праві спільної часткової власності як окремий об`єкт нерухомого майна належну їй частку 15,14/25 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 80,9 кв.м., житловою площею 51,3 кв.м. у складі якої визначити такі об`єкти: 1-1 коридор площею 2,6 кв.м., 1-2 кухня площею 5,5 кв.м., 1-3 кімната площею 20,3 кв.м., 1-4 кімната площею 9,4 кв.м., 1-5 ккімната площею 11,0 кв.м., 1-6 кімната площею 10,6 кв.м., 1-7 передпокій площею 11,3 кв.м., 1- 8 коридор площею 6,8 кв.м., 1-9 санвузол площею 3,4 кв.м. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію як співвласнику, частка якого зменшилась, у розмірі 38687,19 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Реквізити учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП – НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, код ЄДРПОУ 36491723, місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, площа Соборна, 1.
Повне судове рішення складене 08.06.2026. 

Суддя        Сніжана АНАПРІЮК