ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

24.06.2026	м. Суми	Справа № 920/552/26	
Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №920/552/26
за позовом Регіонального відділення фонду державного майна України 
по Полтавській та Сумській областях (вул. Небесної Сотні, буд. 1/23,
м. Полтава, Полтавська область, 36000, код ЄДРПОУ 42769539)
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Пащетника Віктора Івановича
( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )
про стягнення 10 453 грн 34 коп.,

Суть спору. 24.04.2026 позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 10 453 грн 34 коп., з яких: 778 грн 98 коп. заборгованості з орендної плати; 120 грн 82 коп. пені, 9 553 грн 54 коп. неустойки, а також стягнути судові витрати.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2026, справу призначено до розгляду судді Заєць С.В.
Ухвалою суду від 28.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №920/552/26 та постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; сторонам встановлені строки для надання суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.
01.05.2026 копія ухвали суду від 28.04.2026 про відкриття провадження у справі №920/552/26, надіслана на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, а саме: Фізична особа-підприємець Пащетник Віктор Іванович - АДРЕСА_1 була отримана відповідачем, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення за номером відправлення №R068090078724 (а.с. 33).
Окрім цього, за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18 у справі № 921/6/18.).
Таким чином, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи Господарським судом Сумської області.
Водночас, відповідач ні відзиву на позовну заяву, ні аргументованих заперечень щодо позовних вимог в установлений судом строк не подав.
Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до частин першої – четвертої статті 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до наступних висновків.
27.10.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (далі – Позивач, Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Пащетником Віктором Івановичем (далі – Відповідач, Орендар, ФОП Пащетник) було укладено Договір оренди державного майна № 2313 (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове прибудоване приміщення площею 29,3 м2 (на плані позн. літ. «П») (далі - Майно), розташоване за адресою: м. Суми, вул. Кузнечна, 2, що перебуває на балансі Управління інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Сумської обласної державної адміністрації (код за ЄДРПОУ - 39263522) (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.08.2016 і становить за незалежною оцінкою 33910,00 грн (тридцять три тисячі дев`ятсот десять грн).
Майно передається в оренду з метою розміщення складу (п. 1.2. Договору).
Згідно з п. 2.1. Договору Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати державної реєстрації цього Договору та підписання акта приймання-передавання майна між Балансоутримувачем та Орендарем.
Договір укладено строком на 2 роки і 360 днів, що діє з 27 жовтня 2016 року до 21 жовтня 2019 року включно (п. 10.1. Договору).
27.10.2016 на виконання умов Договору між Балансоутримувачем та Орендарем підписано акт приймання-передавання майна, за пунктом 1 якого Балансоутримувач передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове прибудоване приміщення площею 29,3 м2 (на плані позн. літ. «П») (далі - Майно), розташоване за адресою: м. Суми, вул. Кузнечна, 2, що перебуває на балансі Управління інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Сумської обласної державної адміністрації (код за ЄДРПОУ - 39263522) (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.08.2016 і становить за незалежною оцінкою 33910,00 грн (тридцять три тисячі дев`ятсот десять гривень 00 копійок).
Договором про внесення змін від 14.06.2019 до Договору оренди державного майна № 2313 від 23.10.2016 було змінено орендодавця на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (позивач), у зв`язку з реорганізацією, на підставі наказу Фонду державного майна України № 40 від 17.01.2019 Про реорганізацію регіональних відділень, утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях шляхом злиття Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області.
Договором про внесення змін від 25.10.2019 до Договору оренди державного майна № 2313 від 23.10.2016 викладено в новій редакції розділи 1-11.
Відповідно до п. 1.1 Договору в редакції 25.10.2019, Позивач передає, а Відповідач приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлове приміщення (на плані позн. літ. П) площею 29,3 кв. м., розташоване за адресою: м. Суми, вул. Кузнечна, 2, що перебуває на балансі Департаменту інформаційної діяльності та комунікації з громадськістю Сумської обласної державної адміністрації, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 30.06.2019 і становить за незалежною оцінкою 34440,00 грн.
Згідно з розрахунком плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна від 25.10.2019, вартість державного нерухомого майна нежитлового приміщення за адресою: м. Суми, вул. Кузнечна, 2, площею 29,3 кв. м. за незалежною оцінкою станом на 30.06.2019 становить 34440 грн 00 коп., орендна плата без ПДВ 427 грн 00 коп. (50% - 213,50 грн).
Відповідно до п. 3.1. Договору в редакції 25.10.2019 орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, зі змінами і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку вересень 2019 року 427 грн 00 коп. Розмір орендної плати за перший місяць оренди жовтень 2019 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляцій за жовтень місяць 2019 року.
Відповідно до пункту 3.6. Договору в редакції 25.10.2019 орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% та 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.
Орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати (п. 3.7. Договору в редакції 25.10.2019).
Пунктом 3.11. Договору в редакції 25.10.2019 встановлено, що у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу.
Згідно з п. 10.1. Договору в редакції 25.10.2019, цей договір діє з 22 жовтня 2019 року до 16.10.2022 року включно.
Відповідно п. 10.3. Договору в редакції 25.10.2019, зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. Усі зміни та доповнення до цього договору вносяться в тій самій формі, що й цей договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено законом.
Згідно п. 10.6. Договору, в редакції 25.10.2019, чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства Орендаря; ліквідації Орендаря; відмови Орендаря від перегляду розміру орендної ставки на вимогу Орендодавця або порушення орендарем строку розгляду проєкту змін та доповнень, передбачених п.п. 3.5.,10.3. Договору.
Сторони погоджуються, що цей договір буде достроково розірваний на вимогу Орендодавця, якщо Орендар: користується майном не відповідно до умов цього договору; погіршує стан майна; не сплачує орендну плату протягом трьох місяців підряд (повністю або частково); не робить згідно з умовами цього договору поточний ремонт майна; перешкоджає співробітникам орендодавця та/або уповноваженого органу управління здійснювати контроль за використанням майна, виконанням умов цього договору (п. 10.7. Договору в редакції 25.10.2019).
У разі припинення або розірвання цього договору, майно протягом трьох робочих днів Орендар повертає Балансоутримувачу (або юридичній особі, яку вкаже орендодавець) (п. 10.9. Договору в редакції 25.10.2019).
Пунктом 10.10. Договору в редакції 25.10.2019 встановлено, що майно вважається поверненим Балансоутримувачу (або юридичній особі, яку вкаже Орендодавець) з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складення акта приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендаря.
Відповідно до п. 10.11. Договору в редакції 25.10.2019, якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 08.09.2025 у справі № 920/1022/25 позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях до відповідача Фізичної особи – підприємця Пащетника Віктора Івановича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Департаменту інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Сумської обласної державної адміністрації про стягнення 3949 грн 10 коп., розірвання договору оренди та виселення з нерухомого майна – задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Пащетника Віктора Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (вул. Небесної Сотні, 1/23, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 42769539) 3536 грн 08 коп. основного боргу, 413 грн 02 коп. пені, 7267 грн 20 коп. витрат зі сплати судового збору; розірвано Договір оренди державного майна від 27.10.2016 №2313, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях та ФОП Пащетником Віктором Івановичем; виселено Фізичну особу – підприємця Пащетника Віктора Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного нерухомого майна – нежитлового прибудованого приміщення площею 29,3 м2, за адресою: м. Суми, вул. Кузнечна, 2.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У зв`язку з набранням вищезазначеним рішенням суду законної сили Договір оренди державного майна від 27.10.2016 № 2313 розірвано 29.09.2025 (дата набрання рішенням законної сили).
Водночас, як вказує Позивач, Відповідач свої зобов`язання за Договором у частині повного та своєчасного внесення орендної плати за період з червня 2025 року по вересень 2025 року (по 29.09.2025 включно) не виконав, у зв`язку з чим заборгованість Фізичної особи-підприємця Пащетника Віктора Івановича за вказаний період складає 778 грн 98 коп. Окрім цього, відповідно до п. 3.7. Договору в редакції 25.10.2019 Позивачем нараховано Відповідачу 120 грн 82 коп. пені.
До того ж, за твердженням Позивача, Відповідач орендоване майно за актом приймання-передавання не повернув, у зв`язку з чим Позивач просить суд стягнути з Відповідача до державного бюджету України 9 553 грн 54 коп. неустойки за період з 03.10.2025 по 31.03.2026 відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України, п. 10.11. Договору в редакції 25.10.2019.
Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним.
Щодо стягнення орендної плати.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 2 цієї статті передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору (ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ст. 759, 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Згідно зі ст. 525, 526, ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Факт заборгованості Відповідача за спірним Договором оренди підтверджується наданим Позивачем розрахунком та не спростований Відповідачем. Заборгованість Відповідача зі сплати орендної плати за період з червня 2025 року по вересень 2025 року (по 29.09.2025 включно) становить 778 грн 98 коп. (а.с. 26)
З огляду на встановлений судом факт неналежного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором в частині своєчасної та повної сплати орендної плати за період з червня 2025 року по вересень 2025 року (по 29.09.2025 включно) та підтвердження наявності заборгованості Відповідача матеріалами справи, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 778 грн 98 коп. заборгованості зі сплати орендної плати.
Щодо стягнення пені.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з положеннями пункту 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (пункт 1 статті 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Пунктом 3.7. Договору в редакції 25.10.2019 встановлено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, у сумі 120 грн 82 коп.
Відповідач контррозрахунку пені суду не надав.
Розглянувши та перевіривши розрахунок пені, доданий Позивачем до позовної заяви (а.с. 27), суд встановив, що даний розрахунок є обґрунтованим та арифметично правильним.
Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання Відповідачем зобов`язань щодо своєчасної сплати орендної плати, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача пені в сумі 120 грн 82 коп.
Щодо стягнення неустойки.
У період дії Договору правовідносини в сфері оренди майна, що перебуває в державній власності, врегульовувались спеціальними Законами, а саме: Законом України від 10.04.1992 № 2269-ХІІ Про оренду державного та комунального майна та Законом України від 03.10.2019 № 157-ІХ Про оренду державного та комунального майна(далі - Закон № 157).
Частиною першою статті 25 Закону № 157 передбачено, що у разі припинення договору оренди, орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.
Відповідно до статей 610, 611, 612 ЦК України, невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами ст. 610 Цивільного кодексу України та ст. 216 Господарського кодексу К України.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Невиконання наймачем передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Неустойка за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.
У разі припинення або розірвання цього договору, майно протягом трьох робочих днів Орендар повертає Балансоутримувачу (або юридичній особі, яку вкаже орендодавець) (п. 10.9. Договору в редакції 25.10.2019).
Пунктом 10.10. Договору в редакції 25.10.2019 встановлено, що майно вважається поверненим Балансоутримувачу (або юридичній особі, яку вкаже Орендодавець) з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складення акта приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендаря.
Відповідно до п. 10.11. Договору в редакції 25.10.2019, якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.
Факт розірвання Договору оренди державного майна від 27.10.2016 № 2313 з 29.09.2025 встановлений у рішенні Господарського суду Сумської області від 08.09.2025 у справі № 920/1022/25 (рішення набрало законної сили 29.09.2025), зазначене відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню у даній справі.
Таким чином, у зв`язку з невиконанням Фізичною особою-підприємцем Пащетником Віктором Івановичем умов спірного Договору щодо своєчасного повернення нерухомого майна державної власності, вимоги Позивача про стягнення неустойки у розмірі 9 553 грн 54 коп. за період з 03.10.2025 по 31.03.2026, нарахованої відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України та п. 10.11. Договору в редакції 25.10.2019, суд визнає правомірними та законними.
Правові висновки щодо застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України також викладено у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19.
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.
Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується наступним:
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.
Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 
1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволено в повному обсязі, судовий збір в сумі 2 662 грн. 40 коп. покладається на Відповідача.
Керуючись ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пащетника Віктора Івановича ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державного бюджету України (рахунок UA288999980313050093000018540, ГУК Сум.обл./Сумська МТГ/22080200, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.), код отримувача: 37970404, код класифікації доходів бюджету 22080200, МФО 899998) 778 (сімсот сімдесят вісім) грн 98 коп. заборгованості з орендної плати; 120 (сто двадцять) грн 82 коп. пені, 9 553 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн 54 коп. неустойки.
3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пащетника Віктора Івановича ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (вул. Небесної Сотні, буд. 1/23, м. Полтава, Полтавська область, 36000, код ЄДРПОУ 42769539) 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору на рахунок UA708201720343120002000018853, код ЄДРПОУ 42769539, банк одержувача: Державна казначейська служба України.
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 24.06.2026.

Суддя	С.В. Заєць