Справа № 953/1036/26
н/п 2/953/1834/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 червня 2026 року            м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Кіндера В.А., за участі секретаря судового засідання Меренкової К.Г., розглянувши в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 8641965 від 06.01.2025 у розмірі 23400,00 грн, з яких: 5700,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 6840,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10860,00 грн – заборгованість за пенею та штрафами.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8641965, за умовами якого відповідачеві надано кредит, зі сплатою відсотків за його користування. Позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 8641965 від 06.01.2025 на підставі договору факторингу № 28102025 від 28 жовтня 2025 року. Відповідач зобов`язання за договорами не виконав, що стало підставою звернення до суду.
Відповідно до відзиву на позов від 09 березня 2026 року, відповідач заперечив щодо задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав: позивач не надав належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана у додатках до договору факторингу; позивачем не надано доказів того, що кредитний договір підписувався в редакції поданій до суду; не надано доказів належності одноразового ідентифікатора відповідачу; відсутні докази перерахування тіла кредиту; нарахування неустойки здійснено в порушення п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України. 
Ухвалою судді від 03.02.2026 було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 06 січня 2025 року між відповідачем та первинним кредитодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 8641965, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти від позикодавця у розмірі 6000,00 грн строком на 360 днів зі стандартною процентною ставкою в розмірі 1,0% в день (п.1.5.1 договору).
Відповідно до п. 1.5.2 договору користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою у випадку невиконання споживачем умов для для отримання індивідуальною знижки.
За умовами п. 2.1. договору кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахунку на платіжну карту відповідача НОМЕР_1 .
Відповідач підписав вказаний договір одноразовим електронним ідентифікатором С3334 06 січня 2025 року о 20:35:56.
ТОВ «ФК «Контрактовий дім» листом від 29 жовтня 2015 року № 7/17215 повідомило про успішність операції з перерахунку 6000,00 грн на номер картки: НОМЕР_1 .
28 жовтня 2025 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) було укладено договір факторингу №28102025.
Згідно із п.1.1 укладеного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників.
Згідно із п.1.6. договору факторингу права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акту прийому-передачі реєстру боржників.
28 жовтня 2025 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) підписаний акт прийому-передачі реєстру боржників №2, відповідно якого від клієнта до фактора перейшли права вимоги заборгованостей.
Відповідно до цього витягу з реєстру боржників №2 до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 8641965. Сума заборгованості 23400,00 грн, з яких 5700,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 6840,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10860,00 грн – заборгованість за пенею та штрафами.
Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» від 18 червня 2026 року на ім`я ОСОБА_1 , в банку емітовано карту № НОМЕР_2 . За відомостями виписки за період з 06 січня 2025 по 07 січня 2025 року по зазначеній картці 06 січня 2025 року проведена операція щодо зарахування коштів в сумі 6000,00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. 
Положеннями частини 1 статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3 ст. 207 ЦК України).
Згідно із підпунктом п`ять частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач уклав електронний кредитний договір № 8641965 від 06.01.2025. Зазначений договір відповідач підписав у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому за правовими наслідками цей договір прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.
Перерахування позичальнику на його платіжну картку № НОМЕР_2 коштів у сумі 6000,00 грн підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» листом від 29 жовтня 2015 року № 7/17215, відомості якого узгоджуються із випискою за період з 06 січня 2025 по 07 січня 2025 року, надаю АТ КБ «Приватбанк».
Відтак, доводи відповідача щодо відсутності належних доказів отримання останнім коштів та укладання договору спростовуються матеріалами справи. Відсутні будь-які відомості, які б ставили під сумнів, надані позивачем докази, а тому у задоволенні клопотання про витребування оригіналу електронного доказу: кредитного договору № 8641965 від 06.01.2025, а також сертифіката ЕЦП необхідно відмовити. Положеннями ч. 5 ст. 100 ЦПК України передбачено, що суд може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи. Відтак, витребування доказів за ч. 5 ст. 100 ЦПК України є дискреційним правом, а не обов`язком суду.
Як регламентовано ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст.1080 ЦК України).
За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України).
Оскільки сторонами дотримані умови зазначеного вище договору факторингу, що встановлює порядок та процедуру відступлення права вимоги за договором, то суд дійшов висновку, що позивач набув право вимоги до відповідача за договором позики № 8641965 від 06.01.2025.
Положеннями ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Зважаючи на те, що всупереч умовам спірних договорів, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а тому вимоги щодо стягнення простроченої заборгованості за сумою кредиту та відсотків підлягає задоволенню в повному обсязі.
Суд зауважує, що зважаючи на вимоги статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували поданий розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками, а тому суд не має підстав піддавати його сумніву.
Що стосується нарахування пені, суд вважає, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі закон).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (див. постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Оскільки пеня за кредитним договором нарахована за період з 2025 року, то відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь позивача.
Викладення Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» пункту 6 розділу ІV Закону №1734-VIII у новій редакції не змінює визначене ЦК України правове регулювання звільнення позичальників від сплати на користь кредитодавців неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором у період воєнного стану.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.
Рішенням суду стягнуто на корить позивача 12540,00 грн (5700,00 грн + 6840,00 грн), що становить 53,59 % від ціни позову, а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1426,78 грн (2662,40 грн х 53,59 %).
Керуючись ст. ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 8641965 від 06.01.2025 у розмірі 12540,00 грн, з яких: 5700,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 6840,00 грн - сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1426,78 грн.
У задоволенні решти вимог відмовити.
У задоволенні клопотання відповідача про витребування відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).
Повний текст рішення складено 18.06.2026.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, код ЄДРПОУ 35625014;
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя              Кіндер В. А.