КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/8301/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
відповідач: 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області (25003, м. Кропивницький, вул. Героїв-рятувальників, 34, код ЄДРПОУ 38212105)
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , через адвоката Єрьоміну В.А., звернулася до суду з позовом до 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходила службу цивільного захисту в ДСНС. У період з січня 2016 року по лютий 2018 року відповідач неправильно нараховував індексацію її грошового забезпечення. Лише у листопаді 2025 року на виконання судового рішення їй виплачено кошти індексації, недоплаченої за вказаний період. Позивачка стверджує, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою їй цих коштів вона відповідно до статті 117 КЗпП України має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації за період з 01.01.2016 року по день її фактичної виплати. Однак відповідач не нарахував та не виплатив позивачці такий середній заробіток та компенсацію. Тож позивачка просить суд: 
1) визнати протиправною бездіяльність 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме ненарахування та невиплати її середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку, з урахуванням перерахованої індексації (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), за період з 30.01.2025 року по 21.11.2025 року - не більш як за шість місяців відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року; 
- зобов`язати 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області виплатити її середнє грошове забезпечення, з урахуванням перерахованої індексації грошового забезпечення, за весь час затримки остаточного розрахунку, з урахуванням перерахованої індексації (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), за період з 30.01.2025 року по 21.11.2025 року - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року; 
2) визнати протиправною бездіяльність 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області стосовно ненарахування та невиплати їй компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 21.11.2025 року - день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати; 
- зобов`язати 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області нарахувати та виплатити їй компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 21.11.2025 року - день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
Ухвалою судді від 15.12.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що при звільненні ОСОБА_1 зі служби у січні 2025 року з нею було проведено повний розрахунок. Позивачка тривалий час не зверталася з вимогами про виплату їй індексації грошового забезпечення за 2016 – 2018 роки, а такий позов подала до суду лише у квітні 2025 року, що вплинуло на тривалість періоду затримки (прострочення) виплати сум індексації. Позивачка проходила службу в ДСНС, яка не регулюється нормами трудового законодавства, а тому норми статті 117 КЗпП та Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" на спірні правовідносини не поширюються. 
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини. 
ОСОБА_1 з 1999 року по 2025 рік проходила службу у державній пожежній охороні та у пожежно-рятувальних підрозділах ДСНС, зокрема з 05.06.2013 року по 01.07.2021 року – у складі 29-ої державної пожежно-рятувальної частини УДСНС у Кіровоградській області, з 01.07.2021 року по 02.02.2025 року – у складі 1 Державного пожежно-рятувального загону ГУДСНС у Кіровоградській області.
Наказом начальника ГУ ДСНС у Кіровоградській області №61о/с від 30.01.2025 року позивачка звільнена зі служби цивільного захисту у зв`язку зі скороченням штатів та виключена з кадрів ДСНС України 02.02.2025 року. 
У березні 2025 року представник позивачки - адвоката Єрьоміна В.А. - звернулася до 1 ДПРЗ ГУДСНС у Кіровоградській області з адвокатським запитом про надання розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період її служби з 01.01.2016 року по день звільнення. 
У квітні 2025 року позивачка звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до 1 ДПРЗ ГУДСНС у Кіровоградській області за вирішенням спору з приводу індексації її грошового забезпечення, виплачуваного їй у період проходження служби з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Позивачка стверджувала, що у цей період відповідач безпідставно не проводив індексацію її грошового забезпечення. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 року у справі №340/2662/25, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність 1 ДПРЗ ГУДСНС у Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року. Зобов`язано 1 ДПРЗ ГУДСНС у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, та з урахуванням раніше виплачених сум. 
На виконання цього судового рішення 1 ДПРЗ ГУДСНС у Кіровоградській області здійснив нарахування сум індексації грошового забезпечення позивачки за період з січня 2016 року по лютий 2018 року. Загальна сума донарахованої індексації склала 82976,19 грн. Вказані кошти після здійснення обов`язкових утримань відповідач 21.11.2025 року перераховував на картковий рахунок позивачки разом з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, що склало 78827, 38 грн.
Позивачка 09.12.2025 року звернулася до суду з цим позовом, стверджуючи, що при виплаті цієї суми відповідач повинен був також нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. 
Вирішуючи спір, суд дійшов до таких висновків. 
Згідно з Положенням про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1052, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.
Правовідносини щодо проходження служби цивільного захисту унормовані Кодексом цивільного захисту України.
Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу цивільного захисту України до персоналу (кадрів) органів управління та сил цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір.
У частині 1 статті 101 Кодексу цивільного захисту України визначено, що служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 125 Кодексу цивільного захисту України держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків.
Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 року №593 затверджене Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, яке містить такі норми: 
3. Особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.
4. Особи рядового і начальницького складу належать до персоналу (кадрів) ДСНС.
11. Служба цивільного захисту закінчується у разі звільнення особи рядового чи начальницького складу із служби цивільного захисту, загибелі (смерті), визнання її судом безвісно відсутньою або оголошення померлою.
12. Останнім днем проходження служби цивільного захисту вважається день виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС.
185. Звільнення осіб рядового і начальницького складу із служби цивільного захисту здійснюється їх начальниками (керівниками), яким таке право надано відповідно до номенклатури посад, а осіб начальницького складу, які мають спеціальні звання від полковника служби цивільного захисту та вище, - виключно Головою ДСНС.
Відповідно до пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 року №623, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 року за №936/32388, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (надалі – Інструкція №623), яка застосовується з 01.03.2018 року та містить такі норми:
I. Загальні положення
1. Ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу.
2. Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від посади, спеціального звання, тривалості та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
3. Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
4. Грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які:
- займають посади осіб рядового і начальницького складу, передбачені штатами в апараті Державної служби України з надзвичайних ситуацій, її територіальних органах та підрозділах Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, закладах освіти, наукових установах та інших підрозділах, в яких особи рядового і начальницького складу проходять службу цивільного захисту (далі - органи управління (підрозділи)); 
5. При виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день перебування на службі визначається шляхом поділу суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Якщо в період, за який виплачується грошове забезпечення, за правилами, викладеними в цьому пункті, особа рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту набуває права на встановлення надбавки за вислугу років, а також інших додаткових видів грошового забезпечення, за час із дати виникнення цього права грошове забезпечення виплачується з урахуванням таких змін.
6. Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, визначених у кошторисі органу управління (підрозділу) на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу.
9. Грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу за місцем їх постійної служби.
10. Виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця у період із 20 по 25 число.
У той самий строк виплачується грошове забезпечення за перерахунками у зв`язку із присвоєнням чергового спеціального звання, призначенням на іншу посаду, зміною розміру відсотка надбавки за вислугу років тощо.
11. У разі переведення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, у тому числі й при направленні в заклади освіти ДСНС, зі звільненням із посади, грошове забезпечення за попереднім місцем служби виплачується до дня виключення зі списків особового складу органу управління (підрозділу).
13. Грошове забезпечення, що належить особам рядового і начальницького складу і своєчасно їм не виплачено або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, упродовж якого особи рядового і начальницького складу мали право на нього.
Заяви та скарги осіб рядового і начальницького складу щодо грошового забезпечення беруть на облік і розглядають в установленому чинним законодавством порядку.
14. Індексація грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу здійснюється в порядку та розмірах, установлених чинним законодавством України.
XХVІІ. Грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту
1. Особам рядового і начальницького складу, звільненим з органу управління (підрозділу), виплата грошового забезпечення проводиться:
- тим, хто обіймав на день звільнення посади, - до дня здавання справ включно, при цьому на здавання справ надається не більше 10 днів із дня отримання органом управління (підрозділом) наказу про звільнення.
3. У рік звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу в разі невикористання ними щорічних основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки особам рядового і начальницького складу, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, у тому числі за невикористані дні щорічних відпусток у минулі роки. 
4. У разі звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу до закінчення календарного року, за який такі особи використали щорічну основну відпустку, крім осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штату чи проведенням організаційних заходів, на підставі наказу керівника (начальника) органу управління (підрозділу) проводиться відрахування з грошового забезпечення за дні відпустки, використані в рахунок тієї частини календарного року, що залишилися після звільнення відповідних осіб рядового і начальницького складу. 
8. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту керівником відповідного органу управління (підрозділу), за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
XXХІ. Грошові атестати
1. При переміщеннях по службі, переведеннях, а також при звільненні осіб рядового і начальницького складу фінансовий підрозділ (бухгалтерія) зобов`язаний забезпечити їх усіма належними видами грошового забезпечення і про виплачені суми зробити відповідні записи в грошовому атестаті (додаток 4).
Цей спір виник у зв`язку з несвоєчасною виплатою позивачці сум індексації грошового забезпечення, належної їй за період служби з січня 2016 року по лютий 2018 року. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 року у справі №340/2662/25 установлено, що у цей період служби відповідач протиправно не нараховував позивачці індексацію грошового забезпечення. На виконання цього рішення суду, яке набрало законної сили 14.10.2025 року, належні позивачці кошти індексації донараховані та виплачені 21.11.2025 року.
1) У цій справі позивачка вимагає зокрема стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати. 
Статтями 33, 34 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. 
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. 
Відповідно до статей 2, 4, 5, 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). 
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ від 19.10.2000 року (надалі - Закон №2050-ІІІ), який містить такі норми:
Стаття 1. Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Стаття 2. Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:
- пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);
- соціальні виплати;
- стипендії;
- заробітна плата (грошове забезпечення);
- сума індексації грошових доходів громадян;
- суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
- суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Стаття 3. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Стаття 4. Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Стаття 5. Своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.
Стаття 6. Компенсацію виплачують за рахунок:
- власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;
- коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.
Стаття 7. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі - Порядок №159), який відтворює положення Закону №2050-ІІІ, конкретизує підстави та механізм виплати компенсацій. 
Пунктом 4 Порядку №159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. 
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом. 
Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2024 року у справі №560/8194/20 вказав зокрема таке:
31. Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону №2050-III та Порядку №159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості. 
32. Відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-III не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.
33. Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону №2050-III, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом №2050-III і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.
35. Нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати проводиться у чітко визначений Законом України №2050-III строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. 
Суд зазначає, що дія норм Закону №2050-III та Порядку №159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів з вини роботодавця та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари і послуги. Компенсація за затримку виплати заробітної плати проводиться особам за рахунок коштів роботодавця, які є джерелом доходів цих осіб. 
До виплат, що мають разовий характер (одноразових додаткових видів грошового забезпечення), згідно з частиною 2 статті 2 Закону №2050-III гарантії цього Закону незастосовні. (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13-ц, від 07.05.2026 року у справі 3280/8933/24).
Індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового/начальницького складу, належить до грошових доходів громадян, на які поширюються гарантії, передбачені частиною 2 статті 2 Закону №2050-III. Індексація є щомісячною і виплачується одночасно з виплатою грошового забезпечення. У разі виплати індексації грошового забезпечення із затримкою на один і більше календарних місяці громадянину у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з індексації грошового забезпечення, нарахованої за відповідний місяць, виплачується компенсація відповідно до Закону №2050-III та Порядку №159. Розмір компенсації залежить від розміру заборгованості, періоду затримки виплати індексації грошового забезпечення та рівня інфляції у цей період. 
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми заборгованості з індексації грошового забезпечення за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на величину приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках за період невиплати грошового забезпечення та ділення на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за весь період невиплати грошового забезпечення та ділення на 100. При цьому індекси споживчих цін в місяці, за який виплачується грошове забезпечення, і в місяці, що передує виплаті заборгованості, до розрахунків не включаються. Величина приросту індексу споживчих цін визначається як різниця між індексом споживчих цін та 100. У разі, якщо мала місце затримка виплати індексації грошового забезпечення за кілька місяців служби, то сума компенсації визначається за кожний місяць окремо і підсумовується (див. приклад №1, наведений у додатку 1 до Порядку №159). Сума компенсації не нараховується, якщо індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, не перевищує 100 відсотків (див. приклад №2, наведений у додатку 1 до Порядку №159). Виплата компенсації здійснюється установами, що утримують військовослужбовців, осіб рядового/начальницького складу за рахунок бюджетних асигнувань, передбачених у кошторисі на грошове забезпечення кадрів.
Компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Суд установив, що позивачка у період проходження служби в ДСНС у 2016 - 2018 роках отримувала грошове забезпечення за місцем постійної служби в 29 ДПРЧ УДСНС у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 37964396). 
Між тим, 20.06.2022 року 29 ДПРЧ УДСНС у Кіровоградській області припинена як юридична особа шляхом приєднання до 1 ДПРЗ ГУДСНС у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 38212105), який став правонаступником її майна, усіх прав та обов`язків. 
У листопаді 2025 року відповідач виплатив позивачці суми індексації грошового забезпечення за період її служби з січня 2016 року по лютий 2018 року, донараховані на виконання судового рішення у справі №340/2662/25. Оскільки несвоєчасне нарахування належних сум індексації грошового забезпечення відбулося з вини роботодавця (що було встановлено судом у справі №340/2662/25), то позивачка має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. 
Втім, відповідач при несвоєчасній виплаті сум індексації грошового забезпечення у листопаді 2025 року не нарахував та не виплатив їй таку компенсацію відповідно до Закону №2050-III та Порядку №159.
Тож таку бездіяльність відповідача слід визнати протиправною, а порушене право позивачки, як колишньої особи начальницького складу служби цивільного захисту – відновити, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити позивачці компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, донарахованої за період служби з січня 2016 року по лютий 2018 року та виплаченої у листопаді 2025 року. 
Оскільки, період, за який відповідач на виконання рішення суду у справі №340/2662/25 перерахував та доплатив позивачці індексацію грошового забезпечення, охоплює 26 місяців (з січня 2016 року по лютий 2018 року), то суму компенсації станом на листопад 2025 року слід обчислити з урахуванням величини приросту індексу споживчих цін за період невиплати доходу (індексації) для кожного місяця окремо і підсумувати (за прикладом №1, наведеним у додатку 1 до Порядку №159).
2) Також у цій справі позивачка стверджує, що оскільки з нею при звільненні зі служби в ДСНС на день звільнення не було проведено повний розрахунок, а саме не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, а така виплачена лише 21.11.2025 року, тому відповідач повинен нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, установлену статтею 117 КЗпП України, у вигляді відшкодування середнього заробітку за період з 30.01.2025 року по день виплати заборгованості 21.11.2025 року, але не більш як за шість місяців.
Суд зазначає, що спеціальним законодавством, яке регулює порядок проходження служби в органах ДСНС та грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум. Тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми КЗпП України. 
Статтями 1, 3, 4 Кодексу законів про працю України установлено, що цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників.
Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Частиною 1 статті 47 КЗпП України (Обов`язок роботодавця провести розрахунок з працівником) передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Питанням оплати праці присвячена Глава VII КЗпП України, яка містить такі норми:
Стаття 110. Повідомлення працівника про розміри оплати праці
При кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:
а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;
б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;
в) сума заробітної плати, що належить до виплати.
Стаття 115. Строки виплати заробітної плати
Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Стаття 116. Строки розрахунку при звільненні
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Стаття 117. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні 
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц вказала, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 року у справі №489/6074/23 вказала, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом України від 01.07.2022 року №2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Суд погоджується з доводами позову, що на осіб рядового та начальницького складу, які належать до персоналу (кадрів) ДСНС, поширюються норми трудового законодавства щодо своєчасного розрахунку при звільненні зі служби, а органи управління (підрозділи) ДСНС несуть відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати належних звільненому працівникові сум у встановлені статтею 116 КЗпП України строки. 
Виходячи з норм розділу XХVІІ, XXХІ Інструкції №623, при звільненні осіб рядового і начальницького складу ДСНС фінансовий підрозділ (бухгалтерія) зобов`язаний забезпечити їх усіма належними видами грошового забезпечення. Такими є: грошове забезпечення до дня здавання справ включно; грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки; одноразова грошова допомога при звільненні. Тож саме такі виплати слід вважати належними звільненому працівнику сумами у розумінні статей 116, 117 КЗпП України. Про такі виплати зазначається у грошовому атестаті, що видається при звільненні особи в запас або відставку із призначенням пенсії.
Суд установив, що за наказом ГУДСНС у Кіровоградській області №61 від 30.01.2025 року позивачку виключено з кадрів ДСНС у зв`язку зі скорочення штату. При звільненні відповідач, у якого позивачка тоді перебувала на фінансовому забезпеченні, виплатив позивачці усі належні їй види грошового забезпечення за останньою штатною посадою та провів з нею повний розрахунок – виплатив грошове забезпечення, одноразову грошову допомога при звільненні, компенсацію за невикористану відпустку, про що зазначено у грошовому атестаті №7. 
Будь-яка заборгованість із грошового забезпечення позивачки на момент її звільнення зі служби в 1 ДПРЗ ГУ ДСНС у Кіровоградській області не обліковувалася.
Ні під час проходження служби в 29 ДПРЧ УДСНС у Кіровоградській області, ні при звільненні зі служби з 1 ДПРЗ ГУДСНС у Кіровоградській області у лютому 2025 року позивачка не зверталася із заявами та скаргами щодо нарахування та виплати їй сум індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року. 
Тож на момент звільнення ці суми індексації грошового забезпечення не були спірними у розумінні статті 116 КЗпП України. 
За вирішенням спору про нарахування та виплату такої індексації позивачка звернулася до суду у квітні 2025 року, тобто після свого звільнення.
На виконання рішення суду в адміністративній справі №340/2662/25 позивачці 21.11.2025 року виплачено суми індексації грошового забезпечення, донараховані за період її служби з січня 2016 року по лютий 2018 року.
Позивачка стверджує, що оскільки остаточний розрахунок з нею проведено поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, то це є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності 1 ДПРЗ ГУДСНС у Кіровоградській області щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні позивачки, про що вона просить у позові, оскільки всі неоспорювані позивачкою суми, належні їй при звільненні, були виплачені їй вчасно. 
На момент звільнення позивачка не оспорювала суми індексації грошового забезпечення.
Індексація, з приводу якої спір вирішувався у справі №340/2662/25, стосується періоду служби позивачки з січня 2016 року по лютий 2018 року в 29 ДПРЧ УДСНС у Кіровоградській області і ніяк не пов`язана з виплатами, належними їй при звільненні у лютому 2025 року. 
Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з нормами трудового законодавства роботодавець несе відповідальність за дотримання строків оплати праці працівника та своєчасний розрахунок з працівником при звільненні. 
Відповідно до статті 34 Закону України "Про оплату праці" працівник у разі порушення строків виплати заробітної плати, а також у разі несвоєчасної виплати сум індексації заробітної плати, має право на отримання від роботодавця компенсації втрати частини доходу, яка проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому згідно із Законом №2050-III та Порядком №159. Розмір компенсації залежить від розміру заборгованості із заробітної плати (індексації), періоду затримки її виплати та обчислюється із урахуванням індексів споживчих цін за весь період невиплати заборгованості і до дня її виплати. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари і послуги. Воднораз гарантії, передбачені Законом №2050-III, не поширюються на виплати працівникам, які мають разовий та цільовий характер, як-то: вихідна допомога при звільненні, грошова компенсація за невикористані відпустки. Тож такі суми виплат, навіть у разі порушення роботодавцем строків їх виплати (несвоєчасної виплати), не підлягають компенсації відповідно до Закону №2050-III. 
Натомість у разі, якщо з працівником не було проведено повний розрахунок при звільненні та у день звільнення йому не були виплачені усі суми, належні при звільненні (заробітна плата за відпрацьований місяць, вихідна допомога при звільненні, грошова компенсація за невикористані відпустки, грошова компенсація за неотримане речове майно тощо), то відповідно до статті 117 КЗпП України такий працівник має право на отримання від роботодавця середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Мета відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення із ним розрахунку з боку роботодавця. Розмір відшкодування визначається залежно від періоду прострочення роботодавцем розрахунку при звільненні, істотності розміру недоплаченої суми порівняно із загальним розміром виплат, належних працівникові при звільненні, та обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення (як це передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100). 
Отже, у разі порушення строків виплати заробітної плати (несвоєчасної виплати заробітної плати, із затримкою понад один місяць) роботодавець виплачує робітнику компенсацію, передбачену Законом №2050-ІІІ. 
У разі порушення строку розрахунку при звільненні (несвоєчасної виплати усіх сум, належних при звільненні, зокрема тих, які не підлягають компенсації відповідно до Закону №2050-III) роботодавець відшкодовує працівнику середній заробіток, передбачений статтею 117 КЗпП України. 
Обов`язок роботодавця виплати працівникові компенсацію, передбачену Законом №2050-ІІІ, чи відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, залежить від характеру простроченої заборгованості та відрізняється механізмами визначення розміру майнових втрат, які зазнав працівник через порушення роботодавцем законодавства про працю.
Попри те, що обидва ці механізми спрямовані на відновлення майнової сфери працівника від порушень з боку роботодавця і носять компенсаторний характер, їхніми об`єктами є різні види виплат, належних працівникові: у випадку компенсації втрати частини доходів – поточна заробітна плата (види заробітної плати, які не мають разового характеру, у т.ч. індексація); у випадку відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні – суми, належні працівникові при звільненні з роботи.
Одночасне застосування обох механізмів до роботодавця за одне і теж порушення не допускається, оскільки норми законодавства про працю розмежовують відповідальність роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати працівнику та за непроведення своєчасного розрахунку з працівником при його звільненні. 
Позивачка у цій справі обґрунтовує вимоги позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні несплатою їй у визначений законодавством строк сум індексації грошового забезпечення, належного за період служби в 29 ДПРЧ УДСНС у Кіровоградській області з січня 2016 року по лютий 2018 року. 
Між тим, позивачка у цій справі також заявила вимоги про компенсацію їй втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою їй цих сум індексації. 
Суд задовольнив такі вимоги і вирішив компенсувати позивачці за рахунок відповідача втрату частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою сум індексації грошового забезпечення за період, починаючи з січня 2016 року і по день фактичної їх виплати у листопаді 2025 року.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд вважає, що у спірних правовідносинах захист порушених прав позивачки має здійснюватися саме у спосіб компенсації їй втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою сум індексації грошового забезпечення, а позивачка не має права на стягнення з роботодавця ще і середнього заробітку за це ж порушення. 
Відповідач не допускав затримки розрахунку з позивачкою при звільненні, відповідальність за що передбачена статтею 117 КЗпП України. 
Покладення на відповідача обов`язку одночасно з компенсацією позивачці втрати частини доходів виплатити їй ще і середній заробіток за одне і те ж порушення законодавства про працю не узгоджується із нормами трудового законодавства, суперечить принципам справедливості, пропорційності, дотримання розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця.
Тому у задоволенні позову в цій частині вимог суд відмовляє через його безпідставність. 
Згідно з частинами 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка заявила у позові вимоги про вирішення двох публічно-правових спорів, а саме про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а також про відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогами про стягнення заробітної плати, під які підпадають вимоги про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. 
Натомість на вимоги позивачки про відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ця пільга щодо сплати судового збору не поширюється і позивачка сплатила за вирішення цього спору судовий збір в сумі 1211, 20 грн. З огляду на те, що суд відмовив у задоволенні позову в цій частині, то підстави для присудження позивачці судового збору, сплаченого за подання цієї вимоги, відсутні. 
Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 у листопаді 2025 року компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати сум індексації грошового забезпечення, нарахованих за період служби з січня 2016 року по лютий 2018 року.
Зобов`язати 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, донарахованої за період служби з січня 2016 року по лютий 2018 року. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного 
адміністративного суду О.А. ЧЕРНИШ