ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 404/12290/25
провадження № 22-ц/4809/782/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя – Дьомич Л. М. (суддя-доповідач), судді – Дуковський О. Л., Письменний О. А.,
за участю секретаря судового засідання Соловйової І. О.,
учасники справи:
позивач – Квартирно-експлуатаційний відділ міста Кропивницький,
відповідач – Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, 
третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Кропивницький до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, за апеляційною скаргою Квартирно- експлуатаційного відділу міста Кропивницький на ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 22 січня 2026 року (суддя Іванова Н. Ю.).

В С Т А Н О В И В :
Зміст позовної заяви
У листопаді 2025 року представник Квартирно-експлуатаційного відділу міста Кропивницький подана до Фортечного районного суду міста Кропивницького позовна заява до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_1 про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 3510100000:06:072:0068, площею 0,0848 га шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. 
06 січня 2026 року представником позивача подана позовна заява у новій редакції: заявлено позов Квартирно-експлуатаційного відділу міста Кропивницький до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа: ОСОБА_1 , про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.
Судова ухвала 
Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 22 січня 2026 року у відкритті провадження у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Кропивницький до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа: ОСОБА_1 , про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, відмовлено. 
Суд виснував, що з огляду на суб`єктний склад сторін, позов поданий юридичною особою до юридичної особи, а не до фізичної особи, справа віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у порядку цивільного судочинства.
Тому суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України.
Апеляційна скарга
Не погоджуючись з судовою ухвалою, представник КЕВ м.Кропивницький В.Власюк подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 22 січня 2026 року і направити справу для продовження розгляду для місцевого суду.
В обґрунтування оскарження вказує, що дане звернення є похідне від вирішення справи за позовом військового прокурора Кіровоградського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно – експлуатаційного відділу м. Кропивницький (далі – КЕВ м. Кропивницький) до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, витребування з незаконного володіння земельної ділянки. Дана справа розглядалася у цивільному провадженні, відтак і дана справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Відзиви
Третя особа у справі ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного Кропивницький залишити без задоволення, так як дана позовна заява є непідсудною Фортечному районному суду м. Кропивницького, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а за своїм змістом належить до юрисдикції господарського суду відповідно до ч. 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України.
ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У КІРОВОГРАДСЬКІЙ ОБЛАСТІ у відзиві просить апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Кропивницький залишити без задоволення, а ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 22.01.2026 залишити без змін. 
Враховуючи суб`єктний склад сторін в даній справі, оскільки позов до фізичної особи – ОСОБА_1 позивачем не пред`явлено, а лише визначено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління вважає, що Фортечний районний суд міста Кропивницького дійшов правильного висновку на стадії вирішення питання про відкриття провадження в даній справі та керуючись пунктом 1 частини 1 та частиною 5 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України відмовив у відкритті провадження. 
Рух справи
Апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційним відділом міста Кропивницького на ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 22 січня 2026 року подана 05 лютого 2026р, у цей же день ухвалою суду матеріали витребувані з місцевого суду.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Кропивницький на ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 22 січня 2026 року; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2026 року справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Кропивницький на ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 22 січня 2026 року призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 21 квітня 2026 року о 12 годині 30 хвилин.
Позиція сторін
В апеляційному суді представник позивача/апеллянта наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, скасуванні судової ухвали.
Третя особа ОСОБА_1 та його представник адвокат Ляшенко-Гаркуша О.В. заперечували щодо доводів апеляційної скарги, наполягали на незмінності судового рішення.
Сторона відповідача належним чином повідомлена про судовий розгляд, заяв щодо ходу розгляду не подавала, відтак підстав для відкладення слухання, не встановлено, ст. 372 ЦПК. 
Норми права застосовані судом 
У ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. 
Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Згідно ч.1 ст. 45 ГКП України, сторони в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи зазначені у ст. 4 цього Кодексу.
Статтею 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За положеннями ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає. 
Мотиви апеляційного суду 
Із поданого звернення виходить, що позовна заява пред`явлена Квартирно-експлуатаційним відділом міста Кропивницький до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа: ОСОБА_1 , про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.
Представник позивача у суді апеляційної інстанції запевнив, що редакція позову від 06 січня 2026року є актуальною, саме у даній редакції ОСОБА_1 у статусі третьої особи, на відміну від попередньої редакції позову. Статус даної сторони змінений, через відсутність вимоги до фізичної особи.
Колегія суддів, за наслідком перегляду оскаржуваної ухвали, зазначає наступне.
Європейський суд з прав людини зазначав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № № 29458/04 і 29465/0, пункт 24).
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.
Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частина перша статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 712/9272/17.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України)
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
У частині першій статті 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Кропивницький до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа: ОСОБА_1 , про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги належать до юрисдикції господарських судів, оскільки спір виник між юридичними особами з приводу реєстрації земельної ділянки. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 219/7195/16-ц). 
Суб`єктний склад сторін в даній справі, вимоги юридичної особи заявлені до юридичної особи, вимоги до фізичної особи – ОСОБА_1 позивачем не пред`явлено, його визначено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, предмет спору: про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, беззаперечно доводять, що Фортечний районний суд міста Кропивницького дійшов правильного висновку на стадії вирішення питання про відкриття провадження в даній справі та керуючись пунктом 1 частини 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України підставно відмовив у відкритті провадження. 
Суд першої інстанції абсолютно правильно виснував, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як спір відноситься до юрисдикції господарського суду. 
Загальний висновок
Аргументи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку апеляційного суду, тому оскаржувана ухвала в порядку ст. 375 ЦПК залишається незмінною. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
 
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Кропивницький залишити без задоволення, а ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 22 січня 2026 року – без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 27 квітня 2026року.

Головуючий суддя       Л. М. Дьомич

Судді         О. Л. Дуковський

О. А. Письменний