Справа № 708/388/26
Провадження № 2-а/708/2/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області одноособово у складі головуючого судді Попельнюха А. О. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. На обґрунтування поданого позову зазначив, що 23.03.2026 він був притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 510,00 грн за ч. 10 ст. 121 КУпАП за те, що 23.03.2026 о 17:22 на трасі М30 між м. Гайсин та м. Сміла за межами села Краснопілка, керуючи транспортним засобом NISSAN, номерний знак НОМЕР_1 , перевозив дитину, зріст якої менше ніж 145 см та який не досягнув 12-річного віку без дитячого крісла та без використанням спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину, чим порушив вимоги п. 21.11 ПДР України.
Зазначену постанову позивач вважає незаконною, з огляду на те, що під час руху поблизу села Краснопілка Гайсинського району через «блокпост», споруджений з хаотично лежачих бетонних блоків та знаку «Проїзд без зупинки заборонений», який лежав на проїзній частині лицьовою стороною догори, ОСОБА_1 ледве рухаючись до «блокпосту» не бачив жодних знаків дорожнього руху та керувався вимогами працівника поліції, який приблизно за чотири метра до досягнення ним «блокпосту» показав жестом руки на позивача та на узбіччя за «блокпостом». ОСОБА_1 виконав його вимогу, зупинився у визначеному поліцейським місці та ввімкнув аварійне світло. Під час спілкування із працівником поліції останній повідомив про допущене порушення, а саме проїзд «блокпосту» без зупинки, на що позивач заперечив. Свої заперечення обґрунтував тим, що відповідних дорожніх знаків не було, тому він керувався вказівками працівника поліції. Після словесної дискусії працівник поліції попросив надати посвідчення водія, яке ОСОБА_1 йому надав, після чого попросив надати страховий поліс. На зазначене прохання позивач заперечив, мотивуючи свою відмову тим, що страхова подія не відбулася. Після чого працівник поліції побачив сина позивача, який сидів у пасажирському сидінні та був пристебнутий ременем безпеки, і спитав скільки йому років. Дізнавшись, що синові 11 років працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 буде притягнутий до адміністративної відповідальності також за перевезення дитини без дитячого крісла, оскільки дитина менша 145 см зросту та не досягла 12 річного віку. На прохання виміряти зріст дитини позивач отримав відмову, обґрунтовану відсутністю у працівника поліції рулетки та проведення замірів. Згодом працівник поліції відійшов від автомобіля, а повернувся приблизно через 7 – 10 хв з двома екземплярами оскаржуваної постанови, які запропонував підписати. Натомість він не роз`яснював позивачеві його права, тому ОСОБА_1 розписався лише у графі про отримання постанови.
Висновки щодо допущеного позивачем порушення не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідно до довідки медичного закладу № 258 зріст Постриганя Ярослава визначений 146 см станом на 26.03.2026. 
Під час звернення до суду позивач спростовує лише штраф за перевезення дитини без автокрісла, яка не досягла 145 см, оскільки саме за це він був притягнутий до відповідальності із накладенням штрафу у розмірі 510,00 грн за ч. 10 ст. 121 КУпАП. Інші інкриміновані йому порушення поглинулися зазначеним штрафом більшого розміру.
За таких обставин позивач вважає постанову від 23.03.2026 незаконною, тому просить суд її скасувати, і повернути йому сплачений штраф.
Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 14.04.2026 позовна заява залишена без руху із наданням позивачеві часу на усунення виявлених у ній недоліків.
На виконання зазначеної ухвали ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку із використанням системи «Електронний суд» подав суду заяву від 17.04.2026, якою виявлені судом недоліки позовної заяви усунув.
Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 20.04.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, постановлено провести розгляд справи відповідно до положень частини 1 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. 
Представник відповідача – за довіреністю Герман І. В. у встановлений судом строк та у передбаченому чинним законодавством порядку подала до суду відзив на позов, у якому проти його задоволення заперечила. На обґрунтування наявних заперечень зазначила, що оскаржувана постанова винесена із дотриманням вимог чинного законодавства та Правил дорожнього руху. Зокрема, пунктом 21.11. ПДР водія транспортних засобів забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 150 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу. Відповідальність за порушення правил перевезення дітей передбачена ч. 10 ст. 121 КУпАП, розгляд таких справ віднесений до повноважень органів Національної поліції. 
Також не погодилася представниця із твердженням про безпідставну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , пославшись на визначенні чиним законодавством повноваження працівників поліції, а також запровадження і дію особливого режиму – воєнного стану. Безпосередньо зупинка транспортного засобу під керуванням позивача мала місце на мобільному блокпості, відповідно вимога була правомірною. Також до повноважень органів Національної поліції віднесена перевірка наявності документів у водіїв транспортних засобів, до переліку яких включений поліс обов`язкового страхування. І таке право працівника поліції кореспондується із обов`язком водія мати поліс при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити його. 
Оскаржувана постанова у повному обсязі відповідає вимогам до неї, обов`язок зазначати безпосередньо у ній докази винуватості не передбачений. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . На підтвердження наявних заперечень представниця надала суду додаткові докази та оптичний диск із відеозаписом з боді камери поліцейського.
Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).
У свою чергу частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративним правопорушенням відповідно до диспозиції частини 10 статті 121 КУпАП є порушення правил перевезення дітей, за що передбачено покарання у виді штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Під час розгляду справи судом установлено, що 23.03.2026 інспектором Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Диченком О. М. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6893046 відносно ОСОБА_1 за ч. 10 ст. 121 КУпАП. 
З описової частини зазначеної постанови вбачається, що підставою її винесення став установлений факт, що ОСОБА_1 23.03.2026 о 17:11 год на трасі М-30 с. Краснопілка керуючи транспортним засобом перевозив дитину зріст якої менше ніж 145 см та не досягнув 12 річного віку без дитячого крісла та без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину. Також водій не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 ПДР «Стоп контроль», проїхавши без зупинки, а також водій керував транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив вимоги п. 2.1.ґ ПДР, та п. 2.1.11 ПДР. 
Відповідно до розділу 33 Правил дорожнього руху дорожній знак 3.41 “Контроль” забороняє проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо).
Пункт 2.1.ґ Правил дорожнього руху визначає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат “Зелена картка” (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування “Зелена картка”. Крім того, пунктом 2.4.а на водія покладений обов`язок на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
У Розділі 22 Правил дорожнього руху визначені вимоги до перевезення пасажирів, відповідно до положень якого, а саме п. 22.11.б, забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 150 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, крім:
транспортних засобів, що здійснюють регулярні, регулярні спеціальні та нерегулярні пасажирські автобусні перевезення, за умови дотримання встановлених цими Правилами обмежень швидкості руху;
спеціалізованих санітарних автомобілів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, оперативних транспортних засобів Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, Держприкордонслужби, Служби безпеки, Управління державної охорони під час виконання ними невідкладного службового завдання.
Відповідно до частини 2 статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
За таких обставин наявні підстави стверджувати, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення працівником поліції були окремо встановлені у діях ОСОБА_1 порушення кожного із визначених ним у постанові від 23.03.2026 пунктів Правил дорожнього руху, і застосовано стягнення за ч. 10 ст. 121 КУпАП, як за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
У свою чергу зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що об`єктивна сторона порушення пункту 22.11.б Правил дорожнього руху, за що може наступати відповідальність за ч. 10 ст. 121 КУпАП, визначена інспектором Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області як перевезення дитини, яка не досягла 12 річного віку, зростом менше 145 см, що у свою чергу не відповідає вимогам Правил та не може бути підставою адміністративної відповідальності. Зазначене обґрунтовується тим, що чинна редакція Правил передбачає лише необхідність визначення зросту дитини – менше 150 см, без урахування віку. Відповідно наведене у постанові формулювання адміністративного правопорушення на переконання суду не може бути підставою адміністративної відповідальності.
Такі висновки суду базуються на положеннях статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким гарантований принцип законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення, відповідно до якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Таким чином суд дійшов висновку, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП за порушення ним п. 22.11.б Правил дорожнього руху не в повній мірі відповідає нормам чинного законодавства.
Зі свого боку позивач наявність у його діях порушень інших вимог Правил дорожнього руху хоча і не визнав, натомість доказів на спростування їх допущення суду не надав, зокрема суд позбавлений можливості встановити дотримання ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху у частині наявності у нього на момент керування транспортним засобом полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на 23.03.2026. За таких обставин у суду відсутні підстави констатувати незаконність оскаржуваної постанови по кожному із виявлених порушень ПДР та встановити підстави для її скасування із закриттям провадження у справі. 
У свою чергу посилання ОСОБА_1 на допущені працівником поліції процедурні порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме можлива безпідставна зупинка транспортного засобу, не повідомлення про права та обов`язки, якими наділений позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, на переконання суду за встановлених обставин не можуть бути єдиною самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі. 
На обґрунтування зазначеного висновку суд наголошує, що, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).
Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів, на підставі яких суд мав би можливість достеменно визначити відсутність у діях ОСОБА_1 кожного із виявлених інспектором Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області порушень Правил дорожнього руху. Натомість визначена під час винесення постанови від 23.03.2026 об`єктивна сторона вчиненого порушення, визначеного як більш серйозного правопорушення із числа вчинених, та за вчинення якого ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності, не відповідає визначеним вимогам Правил дорожнього руху, що обумовлює необхідність скасування такої постанови із направленням справи на новий розгляд, відповідно позов підлягає до часткового задоволення.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд ураховує таке.
Позивач відповідно до наданої довідки до акта огляду МСЕК є особою із інвалідністю ІІ групи, тому під час звернення до суду із даним позовом від сплати судового збору в сумі 665,60 грн був звільнений відповідно до положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».
У свою чергу нормами абзацу першого частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Ураховуючи наведене, оскільки позов задоволений частково, частина судового збору в сумі 332,80 грн підлягає стягненню на користь державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241-246, 250, 255, 263, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6893046 від 23.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП.
Надіслати справу відносно ОСОБА_1 на новий розгляд до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.
У іншій частині позову відмовити.
Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь державного бюджету судовий збір у сумі 332,80 грн (триста тридцять дві гривні 80 коп.).
Рішення набирає законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження, а якщо його буде оскаржено в апеляційному порядку - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстр.: АДРЕСА_1 );
Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (код ЄДРПОУ: 40108672, місцезнаходження: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Театральна, буд. 10);
Представник відповідача: Герман Ірина Володимирівна (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя        Андрій ПОПЕЛЬНЮХ