Справа № 352/569/26
Провадження № 2/352/756/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Івано-Франківськ	

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючого – судді Струтинського Р. Р.
з участю секретаря Гребінника В. М.
розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в :

Позивач 11.03.2026 звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 43389,6 грн.
Заявлений позов обґрунтовував тим, що 07.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 7545561, згідно з умовами якого остання отримала кредит у сумі 18000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, можливих штрафних санкцій. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит, остання не виконала умови кредитного договору. Кредитний договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора. 29.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 108-МЛ, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги і за кредитним договором № 7545561 від 07.02.2024, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою. Сума заборгованості відповідачки становить 43389,6 грн, з яких 12600 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 29529,6 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків, 1260 грн сума по комісії. Просив стягнути з відповідачки на користь позивача вказану суму заборгованості, 2662,40 грн судового збору та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
09.04.2026 суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки позов не визнала, мотивуючи, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідачки, не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідачки кредитної заборгованості. Відсутній розрахунок заборгованості, який би дозволив перевірити правильність нарахування відсотків. Також договір відступлення права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги. відступлення майбутніх вимог чинне законодавтсов не забороняє, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Додані розрахунки заборгованості є документами, що складені самим позивачем, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості. Крім того, нараховані відсотки в сумі 29529,6 грн є незаконними та не відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування», значно перевищують основну суму боргу. Згідно ч.5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки розраховано відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Щодо нарахованої комісії в сумі 1260 грн, то умовами кредитного договору визначено сплату комісії, пов`язану з наданням кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць. є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Просила відмовити у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.
Також, 09.04.2026 представник відповідачки подала заяву про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якій вказала, що представник позивача не надав детального опису фактично виконаних адвокатом робіт та витраченого часу на це, вважає заявлений розмір 8000 грн дещо завищеним, неспівмірним з складністю справи, виконаними адвокатом роботами, часом та обсягом наданих послуг, а також ціною позову, з огляду на те, що справа є малозначною, розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження. Таким чином, уважає розумним розміром витрат на послуги адвоката в даному випадку в розмірі 2000 грн. 
22.04.2026 представник позивача надав суду додаткові пояснення по справі, з урахуванням поданого відзиву, в яких зазначив, що відповідачка в повній мірі поінформована про умови надання кредиту відповідно до вимог чинного законодавства, всі документи знаходяться в особистому кабінеті позичальника, з якими остання ознайомилася на момент укладення договору, погодилася з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому. Відповідачка пройшла процедуру ідентифікації та підписала договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий персональний ідентифікатор 572047 направлено відповідачці 07.02.2024 о 21:48 на номер мобільного телефону, вказаний нею в заявці на отримання коштів. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором передані позивачу від первинного кредитора згідно договору відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024. Просив позов задоволити в повному обсязі.
04.05.2026 представник відповідачки надала письмове заперечення на додаткові пояснення позивача, в якому викладено обставини, аналогічні тим, що зазначені у відзиві на позовну заяву. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій суду просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, позов підтримав, просив його задоволити.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, представник відповідачки в поданій суду заяві просила справу розглянути у відсутності сторони відповідачки та відмовити в задоволенні позову.
У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
Установлено, що 07.02.2024 первісний кредитор ТОВ «Мілоан» та відповідачка ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 7545561 в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.9-15).
Згідно умов договору кредитор надав відповідачці кредит у розмірі 18000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше дати остаточного погашення заборгованості та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки, визначені договором.
Кредит наданий на строк 105 днів з 07.02.2024 і складається з пільгового та поточного періодів (п. 1.3 договору).
Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 22.02.2024 (п. 1.3.1); поточний період складає 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 22.05.2024 (дата остаточного погашення заборгованості (п. 1.3.2).
Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом у рекомендовану дату платежу 22.02.2024 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 22.05.2024 (останнього дня строку кредитування) (п. 1.4).
Денна процентна ставка (за весь строк кредитування) становить 2,21 % (п. 1.5).
Комісія за надання кредиту: 1260 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1).
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 3213 грн, які нараховуються за ставкою 1,19 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2).
Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 37260 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3).
Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 516874*58 (п. 2.1).
Проценти нараховуються за стандартною ставкою, що визначена п. 1.5.3 договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій та з інших причин позичальнику запропонована визначена в п. 1.5.2 процентна ставка. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення пільгового періоду, з урахуванням пролонгацій, проценти протягом поточного періоду продовжують нараховуватися за стандартною ставкою згідно п. 1.5.3. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної ставки не може бути збільшено кредитодавцем без письмової згоди позичальника (п. 2.2.3).
Позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту в розмірі, що визначається змістом додаткового договору/додаткової угоди, що підписується позичальником у зв`язку з пролонгацією, та певну частку заборгованості за договором (якщо передбачено). Комісія за управління та обслуговування кредиту нараховується в момент підписання додаткового договору/додаткової угоди. Можливі періоди продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого крелиту, вказані у п. 2.3.1 договору. Якщо позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію), проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено/поновлено пільговий період, нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору (п. 2.3.1).
Суд установив, що первісний кредитор 07.02.2024 надав відповідачці кредитні кошти безготівково на її картковий рахунок № НОМЕР_1 згідно п. 2.1 кредитного договору, що підтверджується платіжним дорученням № 122354152 від 07.02.2024 (а.с.18). 
Обставина щодо надходження ?07.02.2024 на рахунок банківської картки відповідачки НОМЕР_1 кредитних коштів у розмірі 18000 грн підтверджена інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.?).
29.07.2024 первісний кредитор ТОВ «Мілоан» та позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 108-МЛ, згідно якого позивач набув статус нового кредитора та отримав право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 7545561 від 07.02.2024 (а.с.20 на звороті – 31 на звороті).
Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 108-МЛ від 29.07.2024 (а.с.31 на звороті), до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 7545561 від 07.02.2024 на загальну суму 43389,60 грн, що складається з 12600 грн заборгованості за тілом кредиту, 29529,60 грн заборгованості за відсотками, 1260 грн заборгованості по комісії.
Позивач заявив до стягнення з відповідачки вказану суму заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Згідно вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
У відповідності з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1); електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1); одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію (п. 12 ч. 1).
Частина 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Стаття 12 цього Закону визначає, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно вимог ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частина 1 ст. 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд установив, що первісний кредитор ТОВ «МІЛОАН», правонаступником якого є позивач, неправомірно, порушивши вимоги ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», застосував до споживчого кредиту, який відповідачка отримала 07.02.2024, денну процентну ставку в розмірі 2,21 %, процентну ставку за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду в розмірі 1,19 % від фактичного залишку кредиту та процентну ставку за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду в розмірі 2,30 % від фактичного залишку кредиту.
Частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою ця стаття доповнена згідно із Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Вказана норма набрала чинності 24.12.2023, тобто станом на час укладення договору про споживчий кредит з відповідачкою ця норма була чинною.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином, суд наголошує, що умови укладеного між сторонами кредитного договору, а саме: передбачена п. 1.5 денна процентна ставка у 2,21 %; передбачена п. 1.5.2 процентна ставка за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду в розмірі 1,19 % від фактичного залишку кредиту; передбачена п. 1.5.3 процентна ставка за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду в розмірі 2,30 % від фактичного залишку кредиту, – є нікчемними у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи нікчемність п. 1.5.2 кредитного договору щодо встановлення процентної ставки за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду в розмірі 1,19 % від фактичного залишку кредиту та п. 1.5.3 щодо встановлення процентної ставки за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду в розмірі 2,30 % від фактичного залишку кредиту, з огляду на те, що законодавче обмеження денної процентної ставки одним відсотком нівелює різницю між передбаченими кредитним договором пільговим та поточним періодами, суд зазначає також про нікчемність умови, передбаченої п. 2.3.1 договору, про обов`язок позичальника сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту для продовження/поновлення пільгового періоду.
Крім того, п. 2.3.1 договору передбачає, що комісія за управління та обслуговування кредиту нараховується в момент підписання додаткового договору/додаткової угоди. Таких додаткових угод, укладених між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою, позивач не надав.
Тому суд приходить до висновку про неправомірність нарахування та стягнення первісним кредитором комісії за управління та обслуговування кредиту, що, як вбачається з відомості ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення (а.с.18 на звороті – 19), мало місце шість разів, а саме: 21.02.2024 – 540 грн; 25.02.2024 – 540 грн; 28.02.2024 – 540 грн; 02.03.2024 – 540 грн; 05.03.2024 – 1080 грн; 26.03.2024 – 1080 грн.
Суд ураховує також правову позицію Верховного Суду, що міститься в постанові від 09.10.2024 у справі № 582/202/22, у якій ВС досліджував типові договори ТОВ «МІЛОАН» та визнав, що в типових договорах вказаного товариства пункти 1.5, 1.5.1, 2.2.1, 2.3.1.1, 2.4.1, 2.4.3 є нікчемними в частині стягнення комісії за надання кредиту та комісії за управління та обслуговування кредиту.
Вказані вище суми, внесені відповідачкою, суд відносить на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.
Суд установив, що в кредитному договорі погоджений строк кредитування 105 днів з 07.02.2024 до 22.05.2024 (останній день строку кредитування).
Як вбачається з відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення, первісний кредитор продовжував нарахування відсотків після закінчення строку кредитування, тобто після 22.05.2024, незважаючи на вимогу п. 2.2.3 кредитного договору, згідно якої після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц.
Суд зазначає, що згідно п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості кредитодавець, починаючи з наступного дня за датою спливу строку кредитування (датою остаточного погашення заборгованості), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою, передбаченою п. 1.5.3 договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України.
При цьому суд ураховує, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в період дії в Україні воєнного стану в разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Тому нарахування первісним кредитором відсотків за стандартною процентною ставкою 2,30 % від фактичного залишку кредиту за кожен день після спливу строку кредитування є неправомірним.
Стаття 19 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. 
Суд зазначає, що з урахуванням вказаної законодавчої норми кредитор мав розділити внесені відповідачкою суми пропорційно на погашення тіла та на погашення відсотків.
З огляду на викладене суд визначає суму заборгованості відповідачки за кредитним договором на підставі вказаної вище відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення (а.с.18 на звороті – 19) у межах погодженого сторонами строку кредитування таким чином:
-з 08.02.24 до 21.02.24 (14 днів): 18000 х 1 % = 180 х 14 = 2520 грн;
-з 22.02.24 до 25.02.24 (4 дні): із внесених 21.02.24 1800 грн на тіло – 900 грн, на відсотки – 900 грн; 18000 – 900 = 17100 х 1 % = 171 х 4 = 684 грн;
-з 26.02.24 до 28.02.24 (3 дні): із внесених 25.02.24 1800 грн на тіло – 900 грн, на відсотки – 900 грн; 17100 – 900 = 16200 х 1 % = 162 х 3 = 486 грн;
-з 29.02.24 до 02.03.24 (3 дні): із внесених 28.02.24 1800 грн на тіло – 900 грн, на відсотки – 900 грн; 16200 – 900 = 15300 х 1 % = 153 х 3 = 459 грн;
-з 03.03.24 до 05.03.24 (3 дні): ): із внесених 02.03.24 1800 грн на тіло – 900 грн, на відсотки – 900 грн; 15300 – 900 = 14400 х 1 % = 144 х 3 = 432 грн;
-з 06.03.24 до 26.03.24 (21 день): із внесених 05.03.24 3600 грн на тіло – 1800 грн, на відсотки – 1800 грн; 14400 – 1800 = 12600 х 1 % = 126 х 21 = 2646 грн;
-з 27.03.24 до 22.05.24 (57 днів): із внесених 26.03.24 3600 грн на тіло – 1800 грн, на відсотки – 1800 грн; 12600 – 1800 = 10800 х 1 % = 108 х 57 = 6156 грн.
Тобто заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 10800 грн (18000 – 900 – 900 – 900 – 900 – 1800 – 1800).
З огляду на те, що відповідачка мала сплатити 13383 грн відсотків (2520+684+486+459+432+2646+6156), з яких сплатила 7200 грн (900+900+900+900+1800+1800), заборгованість за відсотками становить 6183 грн.
З урахуванням викладеного суд визначає заборгованість відповідачки за договором про споживчий кредит № 7545561 від 07.02.2024 у розмірі 16983 грн, що складається з 10800 грн заборгованості за тілом кредиту та 6183 грн заборгованості за відсотками.
Тому суд частково задовольняє позов і стягує з відповідачки на користь позивача вказану суму заборгованості за кредитним договором.
З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на часткове задоволення судом заявленого банком позову на суму 16983 грн, що становить 39,14 % від заявленої суми позову, суд стягує з відповідачки на користь позивача витрати з оплати судового збору в розмірі 1039,40 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Ураховуючи, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: договором про надання правничої допомоги від 01.07.2025 (а.с.35), актом №Д/18089 від 12.02.2026 на суму 8000 грн (а.с.36); з урахуванням клопотання сторони відповідачки про зменшення витрат на правничу допомогу, з огляду на часткове задоволення позову, суд стягує з відповідачки на користь позивача 3000 грн витрат на правничу допомогу.
Загальна сума судових витрат, що підлягають стягненню з відповідачки, становить 4039,4 грн.
На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 512, 514, 526, 639, 1046, 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст. 137, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", 16983 (шістнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн, що складається з 10800 грн заборгованості за тілом кредиту, 6183 грн заборгованості за відсотками, та 4039 (чотири тисячі тридцять дев`ять) грн 4 коп судових витрат, а всього 21022 (двадцять одна тисяча двадцять дві) грн 4 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду..
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, м. Львів, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідачка:  ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне рішення складене 24.06.2026.

Суддя        Руслан СТРУТИНСЬКИЙ