Справа № 461/7022/25 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/4482/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на рішення Галицького районного суду міста Львова від 26 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року Львівське міське комунальне підприємство (ЛМКП) «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення солідарно зі згаданих відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії (в тому числі - витрат на задоволення загальнобудинкових потреб опалення та функціонування внутрішніх систем опалення) в сумі 7 701 грн. 84 коп., пені в розмірі 89 грн. 35 коп. та судового збору в сумі 3 028 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та гарячої води. Відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 та, відповідно, є споживачами послуг з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим в силу вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ЖК України, зобов`язані оплачувати надані послуги. Обов`язок з оплати наданих їм послуг відповідачі належним чином не виконують, внаслідок чого допустили заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії (витрат на задоволення загальнобудинкових потреб опалення та функціонування внутрішніх систем опалення, витрат на опалення місць загального користування, абонентського обслуговування), яка і є предметом позовних вимог (а.с. 1-7).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в сумі 7 701 грн. 84 коп. та пеню в розмірі 89 грн. 35 коп., а всього 7 791 грн. 19 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір в розмірі 757 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір в розмірі 757 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір в розмірі 757 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір в розмірі 757 грн. (а.с.41-47).

Дане рішення оскаржив представник відповідачів.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.
Вважає, судом не було враховано те, що відповідачі не здійснювали відключення від мереж централізованого опалення, оскільки ніколи до цих мереж не були під`єднані. Крім того, відповідачі не отримують послуг з централізованого опалення, не користуються допоміжними, технічними приміщеннями, місцями загального користування будинку АДРЕСА_2 , оскільки квартира відповідачів не має спільних стін в будинку з житловими чи нежитловими приміщеннями, куди подається централізоване опалення ЛМКП «Львівтеплоенерго».
На думку відповідачів, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про обов`язок Відповідачів нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення й абонентської плати, оскільки позивачем не доведено факт користування відповідачами місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі та чи такі опалюються ПАТ «Львівтеплоенерго», а також не доведено факт постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_2 з огляду на документи додані до матеріалів справи.
Зазначає, що квартира відповідачів АДРЕСА_3 має окремий вхід, а решту будівлі під літ. «А-2» займають нежитлові приміщення (а.с. 50-53).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою (отримана представником апелянтів 09.01.2026 року; а.с. 91), запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 88-89).
Клопотань від сторін про апеляційний розгляд справи з повідомленням учасників справи до суду не поступало.

09 лютого 2026 року позивач подав Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін (а.с. 94-105).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);
- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи те, що відповідачі є співвласниками квартири    АДРЕСА_1 (а.с. 11), тобто: належна їм на праві власності квартира  АДРЕСА_3 є складовою частиною будинку  АДРЕСА_4 ) під`єднаний до теплопостачальних мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго», від яких отримує теплову енергію, яка використовується для опалення згаданого будинку: в тому числі – і місць загального користування. 
ЛМКП «Львівтеплоенерго», як теплопостачальна організація, здійснює комерційний облік споживання теплової енергії наданої для всього будинку  АДРЕСА_2 ,як єдиного майнового комплексу. А співвласники будинку оплачують теплову енергію, яка використовується для опалення всього будинку: як квартир і нежитлових приміщень, так і місць загального користування, в тому числі і втрати тепла внутрішньобудинкових мереж опалення будинку, в незалежності від встановлення окремих опалювальних приладів місцях загального користування. У тому числі оплачують таку теплову енергію і співвласники, що мають встановлене індивідуальне опалення.
Відтак, відповідачі є споживачами послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, і з 01.12.2021 року з ними є укладеним індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена відповідними постановами Кабінету Міністрів України. Зазначені договори є розміщені на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua: такі договори укладаються сторонами з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та мають на меті надання послуг з постачання теплової енергії. Пунктом 5 Індивідуального договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що виконавець (позивач у справі) зобов`язується надавати споживачу (відповідачу у справі) послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, та складається з:
oобсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо;
oчастини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку;
oта обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії визначено статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». 
Зокрема, згідно з частиною 2 статті 10 цього Закону обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення передбачено розділом IV Методики розподілу, пунктом 12 якого встановлено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/ нежитлових приміщень.
Обов`язок споживачів відшкодовувати витрати на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення також визначений Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМ України від 21.08.2019 року № 830 (в поральшому – «Правила…), пунктом 14 яких встановлено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315.
А згідно з пунктом 24 Правил … надання послуги з постачання теплової енергії обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі №311/3489/18 міститься висновок про те, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельнуділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державноїреєстрації таких прав.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнанняжитлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог чи для задоволення їх лише частково) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2026 року – 3 328 грн. 00 коп.
Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачів 7 791 грн. 19 коп. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.
Відтак, ціна позову у цій справі складає 7 791 грн. 19 коп., що станом на 01 січня 2026 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328 грн. 00 коп. х 250 = 832 000, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 7 791 грн. 19 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 26 листопада 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 11 травня 2026 року.

Головуючий:      Цяцяк Р.П.

Судді:        Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.