Справа № 177/778/26
Провадження № 2/177/910/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
(заочне)
Іменем України
29 червня 2026 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Березюк М. В.
за участі: секретаря Бабєєва К. О., 
представника позивача Толстих А.Б.

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я на виробництві. В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 тривалий час працювала на підприємствах відповідача ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», у шкідливих умовах, понад 28 років на посаді машиніста підіймальної машини підземного (11.06.1996 – 14.09.2024).
На підставі інформаційної довідки про умови праці від 19.03.2025 № ПС/1/5243-25, затвердженої начальником Південно-Східного міжрегіонального управління ДС з питань праці, медичним висновком лікарсько-експертної комісії з профпатології високоспеціалізованого закладу охорони здоров`я КП «Дніпропетровська області лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР від 02.09.2025 № 16/1/132, позивачу встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт першої стадії, група «В», фаза неповної ремісії, GOLD 1, легенева недостатність першого-другого ступеня, двобічна хронічна нейросенсорна приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху), а також супутні діагнози.
Згідно п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.11.2025, затвердженого 20.11.2025 року, наявність шкідливих умов праці позивача – машиніста підіймальної машини (підземного) дільниці стаціонарного обладнання № 3 ВП «Шахтоуправління Першотравенске» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» віднесена до різних класів та ступенів шкідливості, а професійне захворювання виникло за обставин: тривалої дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Підземні умови праці в гірничих виробах не дозволяють досягнуто граничнодопустимої концентрації шкідливих речовин у повітрі робочої зони, граничнодопустимих рівнів шуму, допустимих параметрів показників важкості праці. Працюючи в підземних умовах шахти машиніст підземних установок дільниці конвеєрного транспорту – ОСОБА_1 підпадала під вплив шкідливих концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, який утворювався при роботі гірничошахтного обладнання при руйнуванні та подрібненні гірничого масиву, при завантажуванні, транспортуванні гірничої маси, а також підпадала під дію виробничого шуму, що виникає при роботі підземного обладнання. 
Причинами виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 стали: хімічні фактори: концентрація вуглецю пилу, а також фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму 84 дБА.
Згідно з рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 20.01.2026, ОСОБА_1 встановлено 30 % втрати професійної працездатності строком на 1 рік, з датою повторного оцінювання відсотка втрати працездатності 01.01.2027.
Оскільки відповідач не створив безпечних та нешкідливих умов праці ОСОБА_1 , не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми з охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для полегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях, що призвело до професійного захворювання позивача ОСОБА_1 , що завдає їй моральної шкоди, позивач просила стягнути з відповідача компенсацію завданої їй моральної шкоди, яку оцінила в 432350 грн, без урахуванням з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.
Представник позивача під час судового розгляду позов підтримала та просила задовольнити.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи через систему ЕС, участь представника у розгляді справи не забезпечив, у тому числі в режимі відеоконференції. Суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач неодноразово реалізував право на подання заяв про відкладення розгляду справи, прийняття участі у справі в режимі відеоконференцзв`язку, але не реалізував право на подання відзиву на позов у визначеному законом порядку.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. 
Зі згоди представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 
Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 тривалий час працювала на підприємствах відповідача, зокрема з 19.10.1994 машиністом підіймання, машиністом підіймальної машини, а з 29.05.2014 по 14.09.2024 року працювала машиністом підіймальної машини підземним, що підтверджується копією трудової книжки позивача, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 38-39).
Дані про рівні та класи шкідливості роботи, яку виконувала позивач ОСОБА_1 , підтверджуються змістом інформаційної довідки Південно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 19.03.2025 (а.с. 31-34).
Позивачем надано суду акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання з якого слідує, що ОСОБА_1 встановлено діагноз хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт першої стадії), група «В», фаза неповної ремісії Gold І, легенева недостатність першого-другого ступеня, двобічна хронічна нейросенсорна приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху). Хронічне професійне захворювання виникло через тривалу дію шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а підземні умови праці в гірничих виробках не дозволяють досягти гранично допустимих концентрацій шкідливих речовин в повітрі робочої зони, граничнодопустимих рівнів шуму, допустимих параметрів показників важкості праці. Причиною виникнення професійного захворювання стали: хімічні фактори – концентрація пилу вуглецю (інші копалини вуглецю і вуглепородний пил), а також фізичні фактори – еквівалентний рівень шуму 84 дБА. Особи, які порушили законодавство про охорону праці не встановлені, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділів та керівників ділянок (а.с. 7-11). До акту додано ряд окремих думок, переважно осіб дотичних до роботодавця, однак окремі думки не впливають на зміст та законність акту розслідування вцілому та його висновків (а.с. 12-21).
У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю, ОСОБА_1 отримала висновок лікарсько-експертної комісії з профпатології високоспеціалізованого закладу охорони здоров`я КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР від 02.09.2025, за змістом якого ОСОБА_1 констатовано вперше виявлене хронічне професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт першої стадії), група «В», фаза неповної ремісії, легенева недостатність першого-другого ступеня, двобічна хронічна нейросенсорна приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху), захворювання професійні з 02.09.2025 (а.с. 35-37).
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 135/26/216/В від 20.01.2026, складеного на виконання Порядку встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності в рамках проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Наказом МОЗ України № 420 від 05.06.2012, ОСОБА_1 встановлено 30 % втрати професійної працездатності строком на 1 рік, на підставі таблиці 3 п. 7.1.3 – 2- % ХОЗЛ, таблиці 2.1 – 10 % НСП. Дата повторного оцінювання відсотка непрацездатності 01.01.2027. Інвалідність не встановлювалося (а.с. 22-25). 
Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до статті 4 Закону України “Про охорону праці” державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Будь-яких доказів того, що завданню шкоди сприяла протиправна поведінка працівника, суду не надано.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілій ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняє їй моральні та фізичні страждання.
Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні нею трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження її можливості вести активний, повноцінний спосіб життя, в силу хронічного захворювання дихальних шляхів, приглухуватості, внаслідок чого остання змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останній заподіяні душевні страждання зумовлені порушенням здоров`я. Ушкодження здоров`я на виробництві призвело до порушення особистих немайнових прав позивача, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення звичного способу життя позивача та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що має бути належним чином компенсовано.
Таким чином, при визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, який ще може бути переглянутий (встановлено на 1 рік), характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до непоґрунтованого збагачення.
За таких обставин, суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 60000 грн, а в іншій частині позовних вимог відмовити.
Щодо доводів представника позивача про необхідність вказівки у рішенні суду про стягнення сум шкоди без урахування податків та обов`язкових платежів, суд зазначає наступне.
Щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди без відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів, то суд вважає за необхідне зазначити, що згідно правової позиції сформованої Верховним Судом у постанові від 21 травня 2025 року у справі № 235/3143/24, обов`язки сторін у сфері оподаткування, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, суд не встановлює. Тому необґрунтованим було б вирішення судом у цій категорії справ питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення суми моральної шкоди без утримання податків та інших обов`язкових платежів. 
Вказана правова позиція активно застосовується судами апеляційної інстанції (зокрема постанова у справі № 178/569/25 від 17.12.2025, в якій суд апеляційної інстанції змінив рішення суду першої інстанції, виключивши з резолютивної частини рішення суду вказівку про стягнення суми моральної шкоди «без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів»; подібного змісту постанова Запорізького апеляційного суду у справі № 337/4409/25 від 26.12.2025, та рід інших).
Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Враховуючи часткове задоволення позову майнового характеру, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1331,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 19, 81, 89, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (ЄДРПОУ 00178353, юридична адреса: вул. Соборна, буд. 76 м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання як ВПО: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та подання апеляційної скарги на заочне рішення, може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених процесуальним законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя           М.В. Березюк