Cправа № 522/11410/25-Е
Провадження № 2/522/3621/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Чорнухи Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Лахматової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Національної поліції в Одеській області, Державне підприємство «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України, Акціонерне товариство "УкрСиббанк" про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Національної поліції в Одеській області, Державне підприємство «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту, у якій позивач просить звільнити з-під арешту квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанов про накладення арешту на майно від 05.08.2011, винесених СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий Денева Г.В. (реєстраційні номери обтяження 11483033, 11483577).
Позовна заява обґрунтована тим, що 22.12.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 11101160000. 22.12.2006 між сторонами укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_1 передає в іпотеку нерухоме майно – житлове приміщення, зазначене у п. 1.5 цього договору. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки складає 1 419 222 (один мільйон чотириста дев`ятнадцять тисяч двісті двадцять дві) гривні (п. 1.2 договору). Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 111011160000 від 22.12.2006, договором про надання споживчого кредиту № 11101186000 від 22.12.2006. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 (п. 1.5.1 – 1.6 договору). 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено. Надалі, 13.05.2020 між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» був укладений Договір №2244/К/1 про відступлення прав вимоги, посвідчений Шевченко І.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №683, згідно якого право вимоги, в тому числі, за Договором про надання споживчого кредиту № 11101186000 від 22.12.2006, договором іпотеки нерухомого майна від 22.12.2006, укладеними з ОСОБА_1 договором поруки від 22.12.2006 перейшло до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС». На даний час заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 11101186000 від 22.12.2006 не погашена. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» дізналося, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешти: 
- реєстраційний номер обтяження: 11483033; зареєстровано: 09.08.2011 року; підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно, 02200800176, 05.08.2011, СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий Денева Г.В.; Обтяжувач: СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Код: 08674407, 65045, Одеська обл., м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44
- реєстраційний номер обтяження: 11483577, зареєстровано: 09.08.2011 року, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно, 02200800176, 05.08.2011, СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий Денева Г.В.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані на розгляд судді Чорнусі Ю.В.
Ухвалою суду від 19.06.2025 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 09.09.2025. Крім того, зазначеною ухвалою суду від 09.09.2025 залучено до участі у цивільній справі Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (ЄДРПОУ 09807750) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
26.06.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшли пояснення, у яких представник просив відмовити у задоволенні позову. Пояснення третьої особи обґрунтовані тим, що кримінальне провадження здійснювалося відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України у редакції, чинній на той час (до 2012 року), а отже, арешт було накладено на підставі норм старої редакції КПК України. На момент винесення постанови про арешт, правозастосовним суб`єктом виступав орган досудового розслідування – Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, яке станом на той час було юридичною особою публічного права зі статусом розпорядника повноважень, передбачених законом. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 730 від 16 вересня 2015 року, територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України (зокрема, ГУМВС України в Одеській області) були ліквідовані як юридичні особи публічного права, а натомість було створено нові юридичні особи публічного права – територіальні органи Національної поліції України. ГУНП в Одеській області не є правонаступником ГУМВС України в Одеській області. ГУНП не володіє процесуальним інструментарієм або правом ініціювати чи переглядати слідчі рішення інших органів, які діяли до його створення.
22.07.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Акціонерного товариства «Укрсиббанк» надійшли пояснення, у яких представник просив задовольнити позовні вимоги ЬЛВ «Укрдебт Плюс» повністю, розглянути справу без участі представника АТ «Укрсиббанк». У поясненнях представник зазначив, що 22.12.2006 між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11100116000, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 210 000,00 дол. США. В забезпечення виконання умов кредитного договору банком було прийнято в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 – відповідно до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Стецюк О.О. за реєстр. № 4700. 08.12.2011 року АТ «Укрсиббанк» та АТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого право вимоги за вказаним кредитним зобов`язанням та зобов`язаннями із забезпечення його виконання перейшло до АТ «Дельта Банк». До позовної заяви додано договір відступлення права вимоги за вказаними правочинами, що був укладений між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс».
У підготовче засідання 09.09.2025 учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
09.09.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Пивоварова В.І. надійшла заява про проведення підготовчого засідання без його участі. Інші учасники справи про причини неявки суду не повідомили, клопотання та заяви не подавали. Підготовче засідання у справі відкладено на 19.11.2025 у зв`язку з неявкою учасників справи.
Підготовче засідання 19.11.2025 не відбулось у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси. Розгляд справи відкладено на 29.01.2026.
У підготовче засідання 29.01.2026 учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представників ТОВ «Укрдебт Плюс» та ГУНП в Одеській області надійшли заяви про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2026 закрите підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Національної поліції в Одеській області, Державне підприємство «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України, Акціонерне товариство "УкрСиббанк" про звільнення майна з-під арешту. Призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 01.04.2026.
Судове засідання 01.04.2026 не відбулось через перебування судді у відрядження. Розгляд справи відкладений на 27.05.2026.
У судове засідання 27.05.2026 з`явились представники ТОВ «Укрдебт Плюс» та ГУНП в Одеській області, які підтримали свої вимоги та заперечення, викладені у заявах по суті та поясненнях. ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, заяви та клопотання не подавала, причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судове засідання, однак відповідач до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, не подав відзив, враховуючи, що розгляд справи відкладався неодноразово, враховуючи наявність у справі заяви позивача про розгляд справи за його відсутністю та про підтримання позовних вимог, надання письмових пояснень представників третіх осіб ГУНП в Одеській області та АТ «Укрсиббанк», суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів.
27.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та на підставі ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення судового рішення до 10.06.2026.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, вислухавши доводи учасників справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на у всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. 
Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Згідно зі статтею 170 КПК України, чинного на сьогоднішній день, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Суд встановив, що 22.12.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 11101160000.
Відповідно до п. 1.1. Договору Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати та повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валют в сумі 210 000 (двісті десять тисяч) доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 1 119 585 (один мільйон сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору.
22.12.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Стецюк О.О. за реєстровим № 4701, предметом іпотеки за яким є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим № 2949-2950, відповідно до якого в порядку, обсязі і на умовах, визначених цим договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСибанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.
13.05.2020 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» укладений договір № 2244/К/1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за реєстровим № 683.
Згідно додатку № 1 до вказаного договору Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» право вимоги за кредитним договором " 11101160000 від 22.12.2006, іпотечним договором б/н від 22.12.2006, укладеними з ОСОБА_1 .
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 342200762 від 09.08.2023, Одеською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 09.08.2011 було зареєстровано такі обтяження нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 :
-реєстраційний номер обтяження: 11483033, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно, 02200800176, 05.08.2011, СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий Денева Г.В.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_1 , Код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; обтяжувач: СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Код: 08674407, 65045, Одеська обл., м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44; заявник: СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області;
-реєстраційний номер обтяження: 11483577; підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно, 02200800176, 05.08.2011, СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий Денева Г.В.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_1 , Код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; обтяжувач: СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Код: 08674407, 65045, Одеська обл., м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44; заявник: СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.
Листом Слідчого управління ГУНП в Одеській області вих. № 17005-2025 від 25.04.2025 повідомлено, що згідно відомостей контрольного журналу обліку злочинів та осіб, що їх скоїли по УМВСУ у м. Одеса за 2008 рік, кримінальна справа № 02200800176 12.09.2012 направлена до суду згідно ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року). Відомості щодо внесення вказаної кримінальної справи до ЄРДР відсутні, матеріали до слідчих підрозділів ГУНП в Одеській області не повертались. Враховуючи викладене, надати будь-які документи по вказаній кримінальній справі або повідомити про скасування арештів не надається можливим.
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2014 у справі № 1522/22026/12 ОСОБА_2 визнано винною за ст.190 ч. 2 КК України та призначено їй покарання: по ст. 190 ч. 3 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК України, звільнено засуджену ОСОБА_2 від відбування покарання з іспитовим строком на (один) рік. У відповідності до ст. 76 КК України покладено на засуджену ОСОБА_2 наступні зобов`язання: не виїжджати за межі України на постійне проживання без згоди кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції. Запобіжний захід засудженій ОСОБА_2 залишити попередній – підписку про невиїзд, до набрання вироком законної сили. Стягнуто з ОСОБА_2 на окристь НІЕКЦ при ГКМВС України в Одеській області судові витрати в розмірі 3632,35 гривень за проведення судових експертиз №№ 88, 1276, 736, 949. Цивільні позови ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» залишено без розгляду.
Питання щодо зняття арешту не вирішено.
У листі вих. № 42295/25 від 09.05.2025 на адвокатський запит Приморський районний суд м. Одеси повідомив, що відсутнє судове рішення у справі № 1522/22026/12 про скасування арешту, накладеного на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
У постанові від 12.06.2019 у справі № 766/21865/17 Велика Палата Верховоного Суду зазначила, що арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Після припинення кримінальної справи (в тому числі у зв`язку зі скасуванням постанови про її порушення, винесеної за процедурою КПК України 1960 року) відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.
Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття після припинення кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, у виниклих правовідносинах кримінальний процесуальний закон не передбачає.
У вказаній постанові зазначено, що відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.
Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі.
Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлював.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові виклала правову позицію, згідно якої після припинення кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року) можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №727/2878/19 (провадження №14-516цс19) спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 року та завершеного (вирок, постанова) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. З припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, і відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. 
Як вбачєаться з матеріалів справи, на квартиру накладено арешт на підставі постанови від 05.08.2011 у кримінальній справі, відповідно до положень КПК України 1960 року, до набрання чинності КПК України 13 квітня 2012 року. Під час ухвалення вироку у відповідній кримінальній справі не було вирішено питання щодо зняття арешту. 
Таким чином, з огляду на наведені правові позиції Верховного Суду, питання щодо зняття цього арешту підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму від 03 червня 2016 року за № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-яке втручання органів державної влади у володіння майном відбувалося згідно із законом: відповідно до другого речення першого абзацу цієї статті будь-яке позбавлення власності має здійснюватися «на умовах, передбачених законом»; другий абзац надає державам право здійснювати контроль за користуванням, вводячи в дію «закони». До того ж, верховенство права, як один із основоположних принципів демократичного суспільства, є невід`ємною частиною всіх статей Конвенції.
У рішенні у справа «Свіргунець проти України» (Заява № 38262/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що оскільки другий абзац статті 1 Першого протоколу до Конвенції повинен тлумачитися у контексті загального принципу, закріпленого в першому реченні цієї статті, має існувати розумна пропорційність між застосованими засобами та переслідуваною метою: Суд повинен визначити, чи був забезпечений справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу щодо цього та інтересами відповідної окремої компанії (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Г.І.Е.М.С.Р.Л. та інші проти Італії» [ВП] (G.I.E.M.S.R.L. and Others v. Italy) [GC], заява № 1828/06 та 2 інші заяви, пункт 293, від 28 червня 2018 року).
Враховуючи, що кримінальне провадження, в межах якого було накладено обтяження на нерухоме майно, завершене, підстави для продовження дії вказаного арешту судом не встановлені, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном.
Щодо тверджень представника ГУНП в Одеській області ппо те, що останнє не є правонаступником ГУМВС України в Одеській області та є неналежною стороною у справі, суд зазначає наступне.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами)) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другого відповідача суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
Так, положеннями статей 1, 2 Закону України «Про міліцію» було передбачено, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
Основними завданнями міліції, зокрема було: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень.
Своєю чергою, приписами статей 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію» установлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції, зокрема, є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.
Поряд з цим, згідно з Положенням про МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
На підставі співставлення завдань і функцій цих трьох органів можна дійти висновку, що МВС України є органом влади, який формує державну політику, зокрема у сфері забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг. Між тим, реалізація державної політики у вказаній сфері відноситься до компетенції Національної поліції, а до цього вказані завдання та функції держави покладались на міліцію.
Така правова позиція щодо передачі функцій ліквідованих управлінь МВС України до відповідних управлінь Національної поліції висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 17.08.2023 у справі № 240/2979/21. 
Таким чином правонаступником прав та обов`язків ліквідованого ГУМВС України в Одеській області, ураховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є територіальний орган Національної поліції, а саме Головне управління Національної поліції в Одеській області.
Аналізуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що збереження арешту на нерухоме майно порушує права позивача (іпотекодержателя) щодо вільного розпорядження майном, оскільки в державному реєстрі наявні відомості про арешт нерухомого майна, позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 76-83, 89, 244, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Національної поліції в Одеській області, Державне підприємство «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України, Акціонерне товариство "УкрСиббанк" про звільнення майна з-під арешту – задовольнити.
Зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою про накладення арешту на майно, 02200800176, 05.08.2011, СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий Денева Г.В., зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у розділі Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна:
- тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 11483033, зареєстровано: 09.08.2011 16:45:00 за № 11483033 реєстратором: Одеська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 65017, Одеська обл., м. Одеса / м. Одеса, вул. Бреуса, буд. 26/2, (048) 717-52-12, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно, 02200800176, 05.08.2011, СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий Денева Г.В.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_1 , код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; обтяжувач: СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Код: 08674407, 65045, Одеська обл., м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44; зявник: СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області;
- тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 11483577, зареєстровано: 09.08.2011 17:36:31 за № 11483577 реєстратором: Одеська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 65017, Одеська обл., м. Одеса / м. Одеса, вул. Бреуса, буд. 26/2, (048) 717-52-12, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно, 02200800176, 05.08.2011, СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий Денева Г.В.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_1 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, АДРЕСА_1 ; обтяжувач: СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Код: 08674407, 65045, Одеська обл., м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44; заявник: СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.
Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 22.06.2026 року.

Суддя Юлія ЧОРНУХА