КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 379/898/25
провадження номер № 22-ц/824/1518/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» - адвоката Дзундзи Ольги Володимирівни на рішення Таращанського районного суду Київської області від 19 червня 2025 року у складі судді Невгади О.В., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі - ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило:
стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за договором №750845 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 11 травня 2020 року в розмірі 15 320 грн 15 коп.;
стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп. та правничу допомогу адвоката в сумі 7 000 грн 00 коп.
Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 19 червня 2025 року позов ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 750845 від 11 травня 2020 року станом на 09 травня 2025 року у розмірі 15 320 грн 15 коп., що складається із: 4 000 грн 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 9 120 грн 00 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 2 200 грн 15 коп. - інфляційне збільшення за період з 11 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.
Зобов`язано ГУ Державної казначейської служби України у Київській області (Таращанська міс.) повернути ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» 50 відсотків суми сплаченого ним згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1318 від 09 травня 2025 року судового збору в розмірі 1 211 грн 20 коп.
У задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, представник ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» - адвокат Дзундза О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його в цій частині скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» витрати на правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції в сумі 7 000 грн 00 коп., посилаючись на порушення судом норм процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що інтереси позивача під час розгляду справи у суді першої інстанції представляла адвокат Дзундза О.В. Про стягнення судових витрат на правничу допомогу було заявлено у позовній заяві, отже строк на подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не пропущений. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвокат Дзундза О.В. до позовної заяви додала:
- ордер №1332239 від 08 травня 2025 року;
- договір про надання правової допомоги №250507-8Ш від 07 травня 2025 року, відповідно до п.4.2 якого визначено, що у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7 000 грн 00 коп., а у разі ухвалення судом рішення суду про часткове задоволення позовних вимог клієнта, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (п.4.6 договору). Клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення суду;
- розрахунок суми судових витрат у справі, відповідно до якого сума витрат на правничу допомогу адвоката, яку очікує понести позивач складає 7 000 грн 00 коп. В дану суму включається: оплата послуг адвоката за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви; оплата послуг адвоката за підготовку позовної заяви у справі; оплата послуг адвоката за збирання доказів долучених до позовної заяви; оплата послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документи у ході розгляду справи.
Вказує, що відповідно до умов вищевказаного договору, оплата за надані послуги здійснюється у разі ухвалення рішення на користь клієнта, тому цілком закономірним є той факт, що докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката могли бути надані суду лише після ухвалення відповідного рішення про задоволення позовних вимог повністю або частково.
Вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу ґрунтуються на тому, що за виконання обов`язків представника, клієнт у разі задоволення судом позовних вимог у повному обсязі, протягом 10 днів з моменту постановлення судом рішення сплачує адвокату гонорар у розмірі 7 000 грн 00 коп., а у разі часткового задоволення вимог, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Також посилається на те, що 27 червня 2025 року на виконання вимог п.4.6 договору між сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг згідно вказаного договору, і того ж дня підставі вказаного акту позивачем проведено розрахунок із адвокатом за надані послуги, що підтверджується доказами, копії яких додаються. 
Таким чином вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні з відповідачки на користь позивача судових витрат на правничу допомогу з підстав відсутності доказів сплати гонорару адвокату, а тому рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню із ухваленням у відповідній частині нового рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 15 320 грн 15 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення Таращанського районного суду Київської області від 19 червня 2025 року в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №750845 від 11 травня 2020 року станом на 09 травня 2025 року у розмірі 15 320 грн 15 коп., що складається із: 4 000 грн 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 9 120 грн 00 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2 200 грн 15 коп. - інфляційне збільшення за період з 11 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року, в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України його законність та обґрунтованість в цій частині колегією суддів не перевіряється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у стягненні з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, зокрема, передбаченого договором про надання правової допомоги акту, на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт, суму вартості кожної з них.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Згідно з п.12 ч.3 ст.12 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст.141 ЦПК України).
Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з положеннями пункту 4 ст.1, ч.ч.3 та 5 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 ч.1 ст.1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (див. пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див. пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див. пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268).
Згідно з ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Матеріалами справи підтверджується, що докази витрат на професійну правничу допомогу направлені представником позивача до суду у рамках встановлених ЦПК України порядку і строків подання цих доказів.
На підтвердження надання професійної правничої допомоги представник ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» - адвокат Дзундза О.В. до суду надала такі докази:
договір про надання правової допомоги №250507-8Ш від 07 травня 2025 року, укладений між адвокатом Дзундзою О.В. та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (а.с.36-37);
попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 за договором №750845 про надання коштів на умовах фінансового кредиту (а.с.38);
ордер на надання правничої допомоги серія ВС №1332239 від 08 травня 2025 року (а.с.39);
свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №001035 (а.с.40) 
Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п.п.4.1-4.3 договору про надання правової допомоги №250507-8Ш від 07 травня 2025 року правову допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує на умовах та в порядку, встановленому даним договором. У разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду в розмірі 7 000 грн 00 коп. У разі повної оплати боржником заборгованості на користь клієнта на стадії судового розгляду, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду в розмірі 3 500 грн 00 коп.
Відповідно до п.4.7 розділу 4 договору про надання правової допомоги №250507-8Ш від 07 травня 2025 року, за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін (сторонами).
Натомість судом першої інстанції встановлено, що такий акт суду надано не було.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: «Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п.4.7 розділу 4 договору про надання правової допомоги №250507-8Ш від 07 травня 2025 року передбачено, що за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін (сторонами).
Установивши, що в матеріалах справи відсутній вказаний акт про обсяг наданої правової допомоги та її вартість, як і відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність вказаних документів не дає суду можливості встановити обсяг наданих адвокатом послуг та встановити їх вартість та, відповідно, правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат.
Таким чином рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до умов договору про надання правової допомоги №250507-8Ш від 07 травня 2025 року, оплата за надані послуги здійснюється у разі ухвалення рішення на користь клієнта, тому цілком закономірним є той факт, що докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката могли бути надані суду лише після ухвалення відповідного рішення про задоволення позовних вимог повністю або частково, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з такого.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заявило, зокрема, про стягнення із ОСОБА_1 на свою користь судових витрат, що складаються із: сплаченого судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп. та правничої допомоги адвоката в сумі 7 000 грн 00 коп.
Разом із тим, надання позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 за договором №750845 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, є виконанням вимог закону, але не свідчить про виконання ним умов договору про надання правової допомоги №250507-8Ш від 07 травня 2025 року щодо надання акту на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт, суму вартості кожної із них.
Прим цьому надання такого акту імперативно передбачено п.4.7 договору про надання правової допомоги №250507-8Ш від 07 травня 2025 року.
Тому колегія суддів вважає, що всупереч доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції виходячи із наданих позивачем доказів, правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні заявленої позивачем вимоги про стягнення правничої допомоги адвоката в сумі 7 000 грн 00 коп.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, судом додержано вимог матеріального та процесуального права, а тому це рішення в оскаржуваній частині відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» - адвоката Дзундзи Ольги Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Таращанського районного суду Київської області від 19 червня 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: