ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/6027/24 пров. № А/857/10738/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року (ухвалене головуючою-суддею Біньковською Н.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ про відмову у призначенні йому пенсії №092850025011 від 27.05.2024, зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву від 18.05.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки та зобов`язати призначити пенсію за віком з моменту виникнення її право, з урахуванням всіх періодів трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , архівної довідки №383/04-01/М-23, виданої Долинською міською радою Калуського району Івано-Франківської області, роботи у колгоспі за період з 09.06.1982 по 02.01.1984, роботи з 16.02.1984 по 15.09.1985 та з 07.02.1986 по 01.06.1988 в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, на пільгових умовах, зарахувавши один рік роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців, період здійснення підприємницької діяльності з 11.12.1998 по 07.02.2017.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 позовні вимоги задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано оспорюване рішення та зобов`язано ГУ ПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.05.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, пенсійний орган подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за результатами розгляду доданих до заяви документів, до страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі з 09.06.1982 по 02.01.1984, оскільки не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі. Довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у період роботи в колгоспі з 09.06.1982 по 02.01.1984 не була надана на час прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, а тому відповідачем не враховувався вказаний період роботи. Стверджує, що позивачем не надано доказів укладення строкового трудового договору терміном на три роки для зарахування у пільговому обчисленні періодів роботи в районах Крайньої Півночі. Також зазначає, що позивачем не надано визначених законодавством торгового патенту, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків, а також доказів перебування у спірний період на спрощеній системі оподаткування.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що позивач 18.05.2024 у віці 60 років звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням ГУ ПФУ №092850025011 від 27.05.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що за результатами розгляду доданих до заяви документів, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 09.07.1982 до страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі з 09.06.1982 по 02.01.1984, оскільки не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі (ст.56 Закону України “Про пенсійне забезпечення”). Періоди роботи з 01.07.2000 враховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка Форми ОК-5). Починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (п.3 Постанови №794). Страховий стаж становить 18 років 22 дні.
Вважаючи протиправним оспорюване рішення, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи позивача є трудова книжка колгоспника, яка містить усі необхідні відомості передбачені Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників. Пенсійний орган не зазначив підстав неврахування вказаних записів трудової книжки колгоспника під час розгляду заяви про призначення пенсії, хоча вони містять дані про встановлений і вироблений позивачем річний мінімум трудової участі в громадському господарстві у вказаному колгоспі. Також, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування періоду роботи позивача з 16.02.1984 по 15.09.1985 та з 07.02.1986 по 31.05.1988 до пільгового розрахунку стажу роботи із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців. Суд зазначив, що пенсійним органом не надано оцінки не тільки усім періодам роботи наведеним в трудовій книжці колгоспника, а й вказаному вище факту перетинання періодів роботи позивача з 07.12.1998 по 09.10.2000 в АТЦ, з 10.10.2000 по 28.01.2001 у ТзОВ “Медобори”, з 08.02.2002 по 14.01.2003 в ЗАТ “Долинанафтомашремонт”, з періодом здійснення підприємницької діяльності з 11.12.1998 по 07.02.2017.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом №1058-IV.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-VI передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 4 Закону №1058-VI визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом №1058-IV.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно ст. 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 було затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1-3 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно п.17-18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних із заявником спільною роботою.
При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме : за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 по справі №234/13910/17, від 07.03.2018 по справі №233/2084/17, від 25.04.2019 по справі №159/4178/16-а.
Відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР №310 від 21.04.1975, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.
Відповідно до пункту 2 Основних положень, трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно пункту 6 Основних Положень, усі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.
У разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людино-днів ділиться на 25,4.
З наведеного видно, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є виконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обчислення страхового стажу колгоспника у разі невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві проводиться за фактичною тривалістю у визначеному порядку.
З матеріалів справи видно, що відповідно до записів 5 - 6 трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 09.07.1982 позивач 09.06.1982 прийнятий в члени колгоспу імені Івана-Франка, протокол №9 від 26.06.1982, 02.01.1984 звільнений із членів колгоспу за власним бажанням, протокол №1 від 04.01.1984.
Також зазначено, що у 1982 - 1983 році встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві становив 240 днів за кожен рік, а виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві – 143 дні у 1982 році та 262 дні в 1983 році, відповідно. Зазначено, що ці відомості внесено на підставі книги стажу.
Таким чином, спірний період роботи позивача підтверджено записами у трудовій книжці колгоспника.
Разом з тим, відповідачем не зазначено підстав неврахування вказаних записів трудової книжки колгоспника під час розгляду заяви про призначення пенсії, хоча вони містять дані про встановлений та вироблений позивачем річний мінімум трудової участі в громадському господарстві у вказаному колгоспі.
У свою чергу, відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсним чи того, що трудова книжка не належить позивачу.
Також позивачем надано архівну довідку №383/04-01/М-23 від 17.07.2024, видану Долинською міською радою, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював у колгоспі імені Івана Франка с. Шевченкове Долинського району з 09.06.1982 (протокол №9 від 26.06.1982) по грудень 1983 року (згідно відомостей нарахування заробітної плати). За вказаний період кількість відпрацьованих людиноднів та встановлений колгоспом мінімум були такі : 1982 рік (відпрацьовані людинодні – 143, встановлений мінімум – 120); 1983 рік – відпрацьовані людинодні – 302, встановлений мінімум – 240) (а.с.34).
При цьому, як слушно зауважив суд першої інстанції, описана вище довідка не була долучена позивачем до заяви про призначення пенсії від 17.05.2024, а тому пенсійним органом не надавалася оцінка відомостям вказаної довідки при розгляді заяви про призначення пенсії, з огляду на що суд не надає їй правової оцінки.
Щодо періодів роботи позивача з 16.02.1984 по 15.09.1985 та з 07.02.1986 по 01.06.1988 в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, колегія суддів зазначає наступне.
Спірним у даному випадку є те, що відповідачем не зараховано вказаних періодів роботи до стажу в пільговому обчисленні, зокрема, один рік роботи за один рік та шість місяців.
При цьому, відповідачем не заперечується те, що позивач з 16.02.1984 по 15.09.1985 та з 07.02.1986 по 01.06.1988 працював у районах Крайньої Півночі (запис трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 09.07.1982).
Згідно абз.1 , 2 п.5 розд.XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV, період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 “Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 “Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 “Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 “Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”.
Відповідно до п.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 “Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”, робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР “Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі” від 26.09.1967 передбачено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 “Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”, з п`яти до трьох років.
Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР №148 від 10.02.1960 “Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 “Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі” зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 р. зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 і від 26.09.1967 “Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”, визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967.
Обчислення пільгового страхового стажу під час трудової діяльності в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, здійснюється на підставі трудової книжки, в якій повинно бути зазначено період роботи та користування пільгами або письмового трудового договору чи довідки, що містять такі відомості. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Отже, пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10.02.1960, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи поширюються на позивача, який працював в період з 16.02.1984 по 15.09.1985 та з 07.02.1986 по 01.06.1988 на постійній основі в місцевості прирівняній до Крайньої Півночі.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування періоду роботи позивача з 16.02.1984 по 15.09.1985 та з 07.02.1986 по 31.05.1988 до пільгового розрахунку стажу роботи із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.
Щодо періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 11.12.1998 по 07.02.2017, колегія суддів зазначає наступне.
Не зарахування вказаних періодів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області пов`язує з тим, що позивачем не надано визначених законодавством торгового патенту, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків, а також доказів перебування у спірних період на спрощеній системі оподаткування.
При цьому, як слушно зауважив суд першої інстанції в оспорюваному рішенні не зазначено підстав не зарахування періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 11.12.1998 по 07.02.2017 до страхового стажу роботи.
Як встановлено судом, згідно розрахунку страхового стажу до стажу роботи позивача зараховано періоди, а саме : з 30.04.1991 по 07.12.1998, з 08.12.1998 по 30.06.2000, з 01.10.2000 по 22.10.2000, з 01.12.2000 по 31.03.2001, з 01.06.2001 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 30.09.2001, з 01.11.2001 по 31.03.2002, з 01.06.2002 по 30.06.2002, з 01.09.2002 по 30.09.2002, з 01.12.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2009 по 31.12.2009, з 01.07.2010 по 31.12.2010, з 09.12.2014 по 11.03.2015.
Згідно п.3-1 розд.XV Закону №1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із] застосуванням фіксованого податку : з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
За змістом п.п.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01.01.2004 можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Згідно п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637) (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 11.12.1998 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Станом на 07.02.2017 позивач припинив підприємницьку діяльність на підставі власного рішення, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №822262 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
28.12.1998 ОСОБА_1 був взятий ГУ ДПС в Івано-Франківській області на облік як платник податків, а 02.01.2000 як платник єдиного внеску.
Згідно листа ГУ ДПС в Івано-Франківській області №7754/6/09-24-09-05 від 01.07.2024, підставою для надання фізичній особі довідки про доходи від здійснення підприємницької діяльності є подання до контролюючого органу за місцем своєї податкової адреси податкової звітності. Відповідно до ст.291 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 за №578/5, облікові справи платників податків і зборів (обов`язкових платежів) зберігаються протягом 5 років після припинення діяльності таких суб`єктів господарювання. Вказано, що ОСОБА_1 перебував на податковому обліку у статусі фізичної особи-підприємця з 11.12.1998 по 07.02.2017.
За змістом індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) позивачем сплачено єдиний внесок у 2002 році (у березні – 149,80 грн, у червні – 162,08 грн, у вересні – 188,93 грн, в грудні – 270,91 грн), в 2009 році (у травні, червні та грудні по 189,76 грн), в 2010 році (липень – вересень – 888,00 грн, жовтень-грудень – 922,00 грн).
Згідно розрахунку стажу вказані періоди здійснення підприємницької діяльності зараховано до страхового стажу роботи позивача.
Також зі змісту цієї довідки встановлено, що зв 2002 році позивач сплачував страхові внески за кодом ставки 5, в 2009 році за кодом ставки 8 та 12, у 2010 році за кодом ставки – 8.
Згідно з “Довідником кодів типів ставок страхового внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який є додатком 1 до “Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 05.11.2009 за №26-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2009 за №1136/17152, який втратив чинність на підставі постанови Пенсійного фонду України від 08.10.2010 за №22-2, код типу ставки страхового внеску 8 відповідає повній назві коду типу ставки страхового збору - Фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - єдиний податок, код типу ставки страхового внеску 12 відповідає повній назві коду типу ставки страхового збору – особи, які на підставі частини 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» здійснюють доплату до суми страхових внесків таким чином, що загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою мінімального страхового внеску.
Згідно п.2 постанови Пенсійного фонду України від 03.12.2013 за №25-2, облік застрахованих осіб, звіти щодо сум нарахованих внесків та сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за періоди до 01.01.2011 ведуться відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України №7-6 від 10.06.2004 “Про затвердження Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування”, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.08.2004 за №1000/9599 та постанови правління Пенсійного фонду України від 05.11.2009 за №26-1 “Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України”, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2009 за №1136/17152.
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що довідкою форми ОК-5 (даними персоніфікованого обліку) підтверджено, що в 2010 році позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування - єдиний податок.
Щодо періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 11.12.1998 по 31.12.2003, судом вірно встановлено, що позивачем не надано суду спеціального торгового патенту, або свідоцтва про сплату єдиного податку, або патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про сплату страхових внесків, а також доказів перебування на спрощеній чи загальній системі оподаткування.
При цьому, суд вірно врахував, що у заяві від 27.01.2025 за №0900-0803-7/5057 пенсійний орган зазначив, що за даними електронної бази даних обліку страхових внесків за період з 28.12.1998 по 31.12.2000 по ФОП ОСОБА_1 відсутні дані про нарахування страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (платником звітність не подавалася).
За періоди з 01.03.2001 по 31.03.2001, з 01.06.2001 по 30.06.2001, з 01.09.2001 по 30.09.2001, з 01.12.2001 по 31.12.2002, з 01.04.2003 по 30.06.2003, з 01.10.2003 по 31.12.2003 ФОП ОСОБА_1 нараховував страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
За періоди з 01.01.2001 по 28.02.2001, з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.07.2001 по 31.08.2001, з 01.10.2001 по 30.11.2001, з 01.01.2003 по 31.03.2003, з 01.07.2003 по 30.09.2003 ФОП ОСОБА_1 не нараховував страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Також, у заяві від 27.01.2025 пенсійний орган вказав, що з 01.03.2001 по 31.03.2001, з 01.06.2001 по 30.06.2001, з 01.09.2001 по 30.09.2001, з 01.12.2001 по 31.12.2002, з 01.04.2003 по 30.06.2003, з 01.10.2003 по 31.12.2003 позивач нараховував страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
У картці особового рахунку позивача містяться відомості про нарахування сплату єдиного внеску (32 % чистого доходу) за відповідні місяці 2002 – 2003 років .
Таким чином, період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.04.2002 по 31.05.2002, з 01.07.2002 по 31.08.2002, з 01.10.2002 по 30.11.2002, з 01.04.2003 по 30.06.2003, з 01.10.2003 по 31.12.2003 підлягає зарахуванню до його страхового стажу.
Щодо періодів здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2008, з 01.01.2010 по 30.06.2010, з 01.01.2011 по 08.12.2014, з 12.03.2015 по 07.02.2017, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом, згідно картки особового рахунку позивача у 2009 році фіксований розмір внеску становив 641,80 грн, частина фіксованого податку 42 % - 305,80 грн, доплата до мінімального страхового внеску – 399,00 грн. У 2010 році фіксований розмір внеску становив 1686,70 грн, частина фіксованого податку 42 % - 695,50 грн, доплата до мінімального страхового внеску – 613,20 грн. У 2011 році фіксований розмір внеску становив 719,34 грн, частина фіксованого податку 42 % - 719,34 грн.
Згідно картки особового рахунку позивача за період з 01.01.2004 по 23.01.2025 позивачу нараховано та ним сплачено страхові внески у 2010 році в загальній сумі 1045,00 грн та в 2011 році – в загальному розмірі 1792,80 грн .
Таким чином, здійснюючи підприємницьку діяльність у спірний період (з 01.01.2010 по 30.06.2010, з 01.01.2011 по 31.12.2011) позивач сплачував до Пенсійного фонду внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду).
Таким чином позивач, який у цей період (з 01.01.2010 по 30.06.2010, з 01.01.2011 по 31.12.2011) перебував на спрощеній системі оподаткування, отримав можливість включити до страхового стажу весь період його підприємницької діяльності за умови сплати страхових внесків незалежно від їх суми, у зв`язку з чим такі періоди підлягають зарахуванню до стажу позивача.
Відтак, період здійснення позивачем підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2010 по 30.06.2010, з 01.01.2011 по 31.12.2011, в яких позивачем сплачені страхові внески, підлягають зарахуванню до його страхового стажу у повному розмірі, незалежно від розміру сплачених внесків.
При цьому, відповідачем не наведено жодних порушень з боку позивача, які б стали підставою для не зарахування до страхового стажу періодів провадження ним підприємницької діяльності з 01.01.2010 по 30.06.2010, з 01.01.2011 по 31.12.2011.
З приводу періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2008 та з 01.01.2012 по 08.12.2014, з 12.03.2015 по 07.02.2017 суд першої інстанції вірно врахував те, що у заяві пенсійного органу від 27.01.2025 вказано, що за період з 01.01.2011 по 07.02.2017 відсутня інформація про нарахування та сплату єдиного соціального внеску ФОП ОСОБА_1 . Причини відсутності такої інформації не вказано (як-от за період з 28.12.1998 по 31.12.2000 зазначено про те, що платником звітність не подавалася).
У заяві пенсійного органу щодо періоду з 01.01.2004 по 31.12.2008 взагалі не зазначено жодних відомостей щодо наявності чи відсутності даних про нарахування і сплату чи несплату страхових внесків позивачем.
Суд враховує, що з 01.10.2013 функції з адміністрування єдиного соціального внеску передано органам державної податкової служби України згідно Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із проведенням адміністративної реформи” №406 від 04.07.2013.
Також суд приймає до уваги те, що в листі ГУ ДПС в Івано-Франківській області №7754/6/09-24-09-05 від 01.07.2024 зазначено, що підставою для надання фізичній особі довідки про доходи від здійснення підприємницької діяльності є подання до контролюючого органу за місцем своєї податкової адреси податкової звітності. Відповідно до ст.291 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12.04.2012, облікові справи платників податків і зборів (обов`язкових платежів) зберігаються протягом 5 років після припинення діяльності таких суб`єктів господарювання з 11.12.1998 по 07.02.2017.
Позивач перебував на податковому обліку в ГУ ДПС в Івано-Франківській області у статусі фізичної особи-підприємця з 11.12.1998 по 07.02.2017.
Отже, у спірному випадку позивач не може бути позбавлений права на зарахування до страхового стажу періоду зайняття ним підприємницькою діяльністю з 01.01.2004 по 31.12.2008, з 01.01.2012 по 08.12.2014, з 12.03.2015 по 07.02.2017, у зв`язку з відсутністю у контролюючих органів відповідних відомостей, що не залежать від волі позивача та не можуть ставитись йому у вину.
Крім того, згідно записів трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 09.07.1982 позивач з 07.12.1998 по 09.10.2000 працював виконуючим обов`язки механіка АТЦ, з 10.10.2000 по 28.01.2001 працював у ТзОВ “Медобори”, з 08.02.2002 по 14.01.2003 працював у ЗАТ “Долинанафтомашремонт”. Вказані періоди роботи частково зараховані до його страхового стажу.
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що період, який просить зарахувати позивач (з 11.12.1998 по 07.02.2017) в частині перетинається із періодами роботи з 07.12.1998 по 09.10.2000 в АТЦ, з 10.10.2000 по 28.01.2001 у ТзОВ “Медобори”, з 08.02.2002 по 14.01.2003 у ЗАТ “Долинанафтомашремонт”.
Колегія суддів зазначає, що довідці ОК-5 містяться відомості про сплату ТзОВ “Медобори” страхових внесків у жовтні, грудні 2000 року, у січні-березні, червні, липні, вересні, листопаді і грудні 2001 року, та в січні-лютому 2002 року.
Позивач з 07.12.1998 по 09.10.2000 працював виконуючим обов`язки механіка АТЦ, з 10.10.2000 по 28.01.2001 працював у ТзОВ “Медобори”, з 08.02.2002 по 14.01.2003 працював у ЗАТ “Долинанафтомашремонт”.
З приводу наведених періодів, суд першої інстанції слушно зауважив, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві.
Періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.
Таким чином, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві не повинна порушувати законі права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.09.2019 по справі №414/736/17, від 20.03.2019 по справі №688/947/17, від 27.03.2018 по справі №208/6680/16-а, від 30.12.2021 по справі №348/1249/17, від 08.04.2022 по справі №242/1568/17, від 11.10.2023 по справі №340/1454/21.
З огляду на вищевказане спірні періоди роботи позивача з 07.12.1998 по 09.10.2000, з 10.10.2000 по 28.01.2001, з 08.02.2002 по 14.01.2003, які підтверджені його трудовою книжкою, слід зарахувати до його страхового стажу.
Відповідачем не надано суду доказів вини позивача у несплаті страхових внесків за спірних періодів роботи в АТЦ, у ТзОВ “Медобори”, ЗАТ “Долинанафтомашремонт”.
В матеріалах справи відсутні докази виконання пенсійним органом обов`язку передбаченого ст.106 Закону №1058-IV в частині застосування адміністративних стягнень за несплату або несвоєчасну сплати страхових внесків.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 07.12.1998 по 09.10.2000 в АТЦ, з 10.10.2000 по 28.01.2001 у ТзОВ “Медобори”, з 08.02.2002 по 14.01.2003 в ЗАТ “Долинанафтомашремонт” у повному обсязі.
Більше того, пенсійним органом не надано оцінки не тільки усім періодам роботи наведеним в трудовій книжці колгоспника, а й вказаному вище факту перетинання періодів роботи позивача з 07.12.1998 по 09.10.2000 в АТЦ, з 10.10.2000 по 28.01.2001 у ТзОВ “Медобори”, з 08.02.2002 по 14.01.2003 в ЗАТ “Долинанафтомашремонт” із періодом здійснення підприємницької діяльності з 11.12.1998 по 07.02.2017.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача, слід зобов`язати ГУ ПФУ повторно розглянути заяву позивача від 18.05.2024 про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення, з урахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення. 
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України, дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року по справі №300/6027/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук