ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/2645/24  Номер провадження 22-ц/814/1862/26	Головуючий у 1-й інстанції Морозов В. Ю.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Горностаєвої Анни Володимирівни 

на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 04 грудня 2025 року, ухвалене суддею Морозовим В. Ю., повний текст рішення складено – 15 грудня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

23.10.2024 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила суд: 
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер 5310200000:50:026:0988, площею 0,1391 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395349453102; 
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер 5310200000:50:026:0988, площею 0,1391 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого; 
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, площею 239 м.кв, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395438253102; 
- визнати за ОСОБА_1 право власності: на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, площею 239 м.кв, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395438253102; 
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., у розмірі 124 850 грн; 
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 8 975,96 грн; витрати, пов`язані із забезпеченням доказів, на проведення судових експертиз у розмірі 5 000 грн; витрати, пов`язані із забезпечення позову у розмірі 605,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.12.1980 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Базилівщинською сільською радою Полтавської області, про що зроблено запис №8. Шлюб було розірвано згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.03.2024 у справі №534/2383/23. За час шлюбу позивачем та відповідачем було набуте рухоме і нерухоме майно. Після припинення шлюбних відносин позивач і відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, відповідач відмовляється надавати доступ та відмовляє позивачу у користуванні спільним майном, в будинок відповідач не пускає. Так, у період шлюбу до моменту припинення шлюбних відносин у березні 2024 за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуто у власність та зареєстровано за ОСОБА_1 : - транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб.; - житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; - земельна ділянка, кадастровий номер 5310200000:50:026:0988. Житловий будинок було зведено силами та за рахунок коштів позивача та відповідача. Відповідно до висновку експерта №74-24 від 30.09.2024, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та ділянкою, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1 994 221 грн. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №151 від 24.09.2024, ринкова вартість VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., станом на 23.09.2023 складає 249 770 грн. Оскільки нерухоме майно було набуте позивачем та відповідачем у період шлюбу, воно належить сторонам як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір просити суд поділити вищезазначене майно шляхом визначення за позивачем 1/2 частки будинку та 1/2 частки земельної ділянки в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно інформації з РТЦ від 27.01.2024, VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., було відчужено відповідачем іншій особі 22.09.2023, до моменту отримання інформації з РТЦ позивачу не було відомо про відчуження, дозволу на відчуження позивачем надано не було. Щодо транспортного засобу, позивач вважає за необхідне, за відсутності змоги поділити транспортний засіб, заявити вимогу про стягнення з відповідача компенсації вартості відчуженого транспортного засобу. Транспортні засоби є речами неподільними в силу норми ст. 183 ЦК України - неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., був зареєстрований за відповідачем 20.04.2012, 22.09.2023 даний транспортний засіб був перереєстрований відповідачем на третю особу. Враховуючи те, що VOLKSWAGEN PASSAT не перебуває у власності відповідача на день розгляду справи, вважає, що 1/2 вартості транспортного засобу має бути стягнута з відповідача на користь позивача в якості компенсації.

01.10.2025 до Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області надійшла заява представника ОСОБА_2 – адвоката Кузнецова О.М., в якій просив суд: 
- визнати за ОСОБА_2 право власності: на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, площею 239 м.кв, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395438253102;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості транспортного засобу у розмірі 124 850 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, витрати пов`язані із забезпечення доказів (а.с. 131).

Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 04 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя – задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, площею 239 м.кв, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395438253102.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, площею 239 м.кв, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395438253102.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., у розмірі 124 850 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату судового збору у розмірі 8 975,96 грн, витрати, пов`язані з забезпеченням доказів, на проведення судових експертиз у розмірі 5 000 грн, витрати на забезпечення позову у розмірі 605, 60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Нерухоме майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, площею 239 м.кв, за адресою: АДРЕСА_1 , набуте позивачем та відповідачем у період шлюбу, належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому підлягає поділу шляхом визнання за позивачем та відповідачем права власності по 1/2 його частці. Враховуючи те, що автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT не перебуває у власності відповідача на день розгляду справи, тому 1/2 частка вартості транспортного засобу має бути стягнута з відповідача на користь позивача в якості компенсації. 

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Горностаєва А.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошової компенсації за автомобіль та судових витрат - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення грошової компенсації, судові витрати розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, щоспірний автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., був проданий 22.09.2023, тобто у період перебування сторін у шлюбі. Відчуження транспортного засобу було здійснено в інтересах сім`ї, оскільки більшу частину коштів було витрачено на потреби сім`ї, так як позивач ніколи не працювала, а відповідач почав хворіти на чисельні захворювання, в т.ч. рак, втратив роботу, тому за кошти від продажу транспортного засобу позивач і відповідач жили. Транспортний засіб було продано терміново за 100 000 грн, оскільки сім`я перебувала в тяжкому матеріальному становищі і кошти від продажу транспортного засобу були єдиним джерелом існування позивача і відповідача. На момент припинення шлюбу 19.04.2024 (дата набрання рішенням суду чинності) відсутнє таке спільне майно подружжя як автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб. Договір купівлі-продажу автомобіля позивачем не оспорений. Транспортний засіб на час продажу знаходився в досить поганому стані, тому його риночна ціна станом на 22.09.2023 становила 100 000 грн, а не як помилково вказує експерт 249 770 грн. Крім того, суд першої інстанції визначив грошову компенсацію автомобіля, виходячи з його ринкової вартості, на підставі проведеної експертизи без огляду транспортного засобу. Зазначається, що висновок експерта є необґрунтованим, так як проведений без огляду транспортного засобу і врахуванням його стану, експерт не попереджався судом про кримінальну відповідальність, проведений поза межами процесу тощо, тому не є належним і допустимим доказом у справі. Також на підтвердження того факту, що позивач не працювала і не отримувала дохід, не мала можливості матеріально підтримувати та піклуватись про відповідача у відзиві було викладене клопотання про допомогу суду у витребуванні доказів від Державної податкової служби України інформацію за 2019-2024 відносно ОСОБА_2 , проте у підготовчому засіданні 08.04.2025 судом воно не було розглянуто і суд першої інстнації призначив справу до судового розгляду. Зазначені докази є важливими для всебічного і повного з`ясування судом обставин справи. Дохід подружжя складався виключно з заробітку відповідача, який хворів та витрачав кошти на своє лікування, доходу відповідача не вистачало на забезпечення всіх потреб сім`ї, тому рішення щодо продажу транспортного засобу приймалося спільно з метою покриття боргів коштами від продажу вказаного транспортного засобу, а вимога позивача про стягнення компенсації є необґрунтованою і незаконною. Докази доходу відповідача та його стан здоров`я надані суду першої інстанції, а докази щодо доходу позивача необхідно було витребувати. Також зазначається, що 07.04.2025 представником відповідача було направлено до суду клопотання про відкладення підготовчого розгляду справи, призначеного на 08.04.2025, у зв`язку з тим, що вона перебувала на лікарняному, а відповідач не мав можливості з`явитись до суду через проходження лікування у онкологічному центрі м. Полтави. Проте дані обставини судом були проігноровані, 08.04.2025 судом першої інстанції постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду без вирішення клопотання про витребування доказів, яке було заявлено стороною відповідача. Під час розгляду справи представником відповідача неодноразово заявлялось клопотання про повернення до підготовчого розгляду справи з метою розгляду клопотання про витребування доказів, яке було важливим для розгляду справи. Ухвалою суду першої інстанції від 29.10.2025 відмовлено у задоволенні письмових клопотань представника відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження та про допомогу суду у витребуванні доказів. Вказує, що у відповідача була відсутня можливість довести, що позивач за час проживання у шлюбі не працювала та не отримувала доходу. Звертається увага, що позивачем не оспорювався той факт, що відповідач використав кошти в інтересах сім`ї та відсутні будь-які докази, що відповідач здійснив відчуження транспортного засобу та розпорядився коштами на свій розсуд або приховав такий факт або, що позивач не знала весь цей час про продаж транспортного засобу. Позивач зазначає, що автомобіль був проданий без її згоди, однак з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу цього автомобіля не зверталася, у період шлюбу позивач після відчуження відповідачем спірного автомобіля також не зверталася до свого чоловіка про відшкодування коштів, отриманих від реалізації автомобіля.

Таким чином, предметом даного апеляційного перегляду є законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., у розмірі 124 850 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 29.04.2026 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 09.04.2026 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та поштовим зв`язком (а.с. 212-214), які були доставлені до електронних кабінетів 10.04.2026. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 18.02.2026 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 06.04.2026 о 10-00 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено.Заяви від учасників справи про відкладення справи розглядом до апеляційного суду не надходили. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 20.12.1980 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Базилівщинською сільською радою Полтавської області, про зроблено запис №8 (а.с. 201).

Шлюб було розірвано згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.03.2024 у справі №534/2383/23 (а.с. 199-200).

Позивач зазначає, що відповідач перешкоджає у користуванні спільним майном.

У період шлюбу до моменту припинення шлюбних відносин у березні 2024 за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуто у власність та зареєстровано за ОСОБА_1 : транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб; житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, кадастровий номер 5310200000:50:026:0988 (а.с. 56-57, 185-186, 196-197, 198).

Позивач зазначає, що житловий будинок було зведено силами та за рахунок коштів позивача та відповідача.

Відповідно до висновку експерта №74-24 від 30.09.2024, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та ділянкою, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 становить 1 994 221 грн (а.с. 192-195).

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №151 від 24.09.2024, ринкова вартість VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., станом на 23.09.2023 складає 249 770 грн (а.с. 187-191).

Нерухоме майно набуте позивачем та відповідачем у період шлюбу, належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач звернувся до суду поділити вищезазначене майно шляхом визнання за позивачем 1/2 частки будинку та 1/2 частки земельної ділянки в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно інформації з РТЦ від 27.01.2024, автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., було відчужено відповідачем іншій особі 22.09.2023 (а.с. 198), до моменту отримання інформації з РТЦ позивачу не було відомо про відчуження, дозволу на відчуження позивачем надано не було.

Щодо транспортного засобу, позивач вважає за необхідне, що за відсутності змоги поділити транспортний засіб, заявити вимогу про стягнення з відповідача компенсації вартості відчуженого транспортного засобу. 

Транспортні засоби є речами неподільними в силу норми ст. 183 ЦК України. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., був зареєстрований за відповідачем 20.04.2012, 22.09.2023 даний транспортний засіб був перереєстрований відповідачем на третю особу (а.с. 198).

Враховуючи те, що VOLKSWAGEN PASSAT не перебуває у власності відповідача на день розгляду справи, 1/2 вартості транспортного засобу має бути стягнута з відповідача на користь позивача в якості компенсації.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша ст. 70 цього Кодексу закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Абзацом другим частини першої ст. 71 цього Кодексу передбачено, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Так ч. 2 ст. 72 СК України передбачає, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Згідно з ч. 2,3 ст. 325 ЦК України, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Так ч. 3 ст. 368 ЦК України, передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Апеляційний суд у складі колегії суддів, виходячи з меж апеляційного оскарження, погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача частки вартості автомобіля, виходячи з наступного.

Предметом позову (виходячи з меж апеляційного оскарження) єстягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб, у розмірі 124 850 грн.

Розглядаючи спір в цій частині позовних вимог, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення в цій частині вимог, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що 20.12.1980 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Базилівщинською сільською радою Полтавської області, про зроблено запис №8 (а.с. 201).

Шлюб розірвано рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.03.2024 у справі №534/2383/23 (а.с. 199-200). 

У період шлюбу до моменту припинення шлюбних відносин у березні 2024 за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуто у власність та зареєстровано за ОСОБА_1 , в т.ч. транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб. (а.с. 198). 

Згідно інформації ТСЦ МВС №5342 від 27.01.2024, автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., був зареєстрований 20.04.2012 за ОСОБА_1 та 22.09.2023 перереєстрований на іншу особу (а.с. 198).

Як зазначає позивач ОСОБА_2 , їй не було відомо про відчуження цього автомобіля, дозволу на його відчуження вона не надавала.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №151 від 24.09.2024, ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб, станом на 23.09.2023 складає 249 770 грн (а.с. 187-191).

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі частини вартості автомобіля, яка становить 124 850 грн, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи вказаний автомобіль перереєстрований на третю особу та не перебуває у власності відповідача, автомобіль є неподільною річчю в силу ст. 183 ЦК України,яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, тому підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації у розмірі частини вартості автомобіля.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині вирішення спору та вважає його правильним, виходячи з наступного.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.12.1980 по 19.04.2024 (з часу його укладення та по день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу).

У період шлюбу сторони придбали автомобіль автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., який був зареєстрований 20.04.2012 за ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією ТСЦ МВС №5342 від 27.01.2024 (а.с. 198).

Вказаний автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., 22.09.2023 перереєстрований на іншу особу (а.с. 198).

Згідно матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу 5348/2024/4928375 транспортного засобу від 10.10.2024 продавець ОСОБА_3 продав, а покупець ОСОБА_1 придбав транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., колір синій, номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за продавцем 22.09.2023 підрозділом ТСЦ МВС №5348 (а.с. 58). 

Згідно п. 3.1. договору купівлі-продажу 5348/2024/4928375 транспортного засобу від 10.10.2024, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 42 000 грн.

Таким чином вбачається, що 22.09.2023 ОСОБА_1 (у період шлюбу) продав спірний автомобіль ОСОБА_3 за 100 000 грн (як стверджує ОСОБА_1 ), а 10.10.2024 ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу) майже через рік придбав цей же автомобіль у ОСОБА_3 за 42 000 грн, тобто повернув його собі у власність.

Із дослідженого змісту договору купівлі-продажу 5348/2024/4928375 транспортного засобу від 10.10.2024, згідно якого продавець ОСОБА_3 продав, а покупець ОСОБА_1 придбав транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2008 р.в., колір синій, номерний знак НОМЕР_1 , не вбачається, що дружина ОСОБА_1 – ОСОБА_2 давала згоду на відчуження цього автомобіля як придбаного ними у шлюбі (а.с. 58).

Факт повернення у жовтні 2024 ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 ) спірного автомобіля у свою власність шляхом укладення договору купівлі-продажу з його власником ОСОБА_3 , вказує на намагання ОСОБА_1 уникнути поділу автомобіля як спільного майна подружжя, набутого у шлюбі.

29.04.2026 представник ОСОБА_1 – адвокат Горностаєва А.В. надала апеляційному суду ксерокопію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 22.09.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (який відсутній у матеріалах справи), з якого вбачається, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 100 000 грн. 

Доводи сторони відповідача про те, що грошові кошти від продажу 22.09.2023 спірного автомобіля були витрачені під час шлюбу в інтересах сім`ї, не підтверджуються матеріалами справи, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів щодо витрат коштів у розмірі 100 000 грн, отриманих від продажу автомобіля. Якщо, як стверджує відповідач, кошти були витрачені на забезпечення життєвих потреб сім`ї, оскільки їх не вистачало, то яке джерело походження коштів у розмірі 42 000 грн у ОСОБА_1 у жовтні 2024 (через рік після його продажу 22.09.2023) для придбання цього ж автомобіля у ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відчуження транспортного засобу було здійснено в інтересах сім`ї, оскільки більшу частину коштів було витрачено на потреби сім`ї, так як позивач ніколи не працювала, а відповідач почав хворіти на чисельні захворювання, в т.ч. рак, втратив роботу, тому за кошти від продажу транспортного засобу позивач і відповідач жили, що транспортний засіб було продано терміново за 100 000 грн, оскільки сім`я перебувала в тяжкому матеріальному становищі і кошти від продажу транспортного засобу були єдиним джерелом існування позивача і відповідача, то ці доводи не є підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду, з огляду на зібрані у справі докази.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір купівлі-продажу автомобіля позивачем не оспорений, що транспортний засіб на час продажу знаходився в досить поганому стані, тому його риночна ціна станом на 22.09.2023 становила 100 000 грн, а не як помилково вказує експерт 249 770 грн, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки позивач обрала спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення на свою користь з відповідача компенсації – половини вартості спірного автомобіля. Щодо вартості автомобіля, то відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами в цій частині висновок експерта від 24.09.2024.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не працювала і не отримувала дохід, не мала можливості матеріально підтримувати та піклуватись про відповідача, що судом не було витребувано докази з Державної податкової служби України за 2019-2024 відносно ОСОБА_2 , то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки сторони перебували у шлюбі. Крім цього, стороною відповідача не надано доказів щодо відмови у самостійному витребуванні їх. По справі вбачається, що підготовче засідання тривало з 10.12.2024 (а.с. 46) до 08.04.2025 (а.с. 103), тобто сторона відповідача мала достатньо часу для вчинення процесуальних дій: надання доказів, заявлення клопотань про витребування доказів тощо.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Горностаєвої Анни Володимирівни – залишити без задоволення.

Рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 04 грудня 2025 - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О.А. Лобов В. М. Триголов