СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року м. Харків Справа № 917/1789/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.,
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехналадка» (вх.№5397) про ухвалення додаткового рішення у справі №917/1789/25 
за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 (вх. №515П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2026 у справі №917/1789/25
за позовною заявою військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехналадка», вул. Кириченко Раїси, 1, м. Полтава, Полтавська область, 36000
про стягнення 3203375,03 грн

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовом, в якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехналадка» на свою користь 3203375,03 грн штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору підряду на будівництво фортифікаційних споруд №48/4D від 04.04.2025.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.02.2026 у справі №917/1789/25 у позові відмовлено. 
Військова частина НОМЕР_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2026 у справі №917/1789/25 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з ТОВ «Ремтехналадка» на користь військової частини НОМЕР_1 пеню в розмірі 3203375,03 грн і сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2026 у справі №917/1789/25 залишено без змін.
13.05.2026 від ТОВ «Ремтехналадка» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 5397), в якій представник відповідача просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехналадка» судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом в апеляційному провадженні справи №917/1789/25 в сумі 20000,00 грн на професійну правничу допомогу. 
В обґрунтування заяви відповідач зазначає, що між ТОВ «Ремтехналадка» та Адвокатським бюро «БУДІГАЯ ОЛЕКСАНДРА» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №11 від 11.11.2022 (далі – договір №11). 
На виконання пункту 4.1.1 та 10.6 договору №11 між ТОВ «Ремтехналадка» та Адвокатським бюро «БУДІГАЯ ОЛЕКСАНДРА» 31.03.2026 було укладено додатковий договір №17 (додаток 3 до заяви) до договору від 11.11.2022 № 11 «Про надання правової (правничої) допомоги» (далі – додатковий договір) про таке:
1. Бюро, в особі адвоката Будігая О.В. (свідоцтво серії «ОД» № 003893 від 21.08.2019), надає професійну правничу допомогу клієнту, як відповідачу, під час розгляду Східним апеляційним господарським судом справи №917/1789/25 за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2026 у справі №917/1789/25;
2. Гонорар бюро складатиме: 12000,00 гривень – за складання та направлення відзиву на апеляційну скаргу у справі № 917/1789/25; 8000,00 гривень – за представництво клієнта в Східному апеляційному господарському суді.
Водночас, у своїй заяві представник відповідача наголошує на тому, що станом на день подачі вказаної заяви відповідач поки що не оплатив послуги адвокатського бюро, проте вважає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у справі №917/1789/25 підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехналадка» про ухвалення додаткового рішення у справі №917/1789/25 до розгляду без повідомлення учасників справи.
14.05.2026 від позивача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке обґрунтовує таким:
- розмір витрат на професійну правничу допомогу, є неспівмірним із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, а також не відповідає критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з обставин справи;
- дана судова справа не є складною для професійного адвоката та не потребує від представника відповідача витрачання значного часу для підготовки процесуальних документів, що свідчить про завищення заявленої вартості послуг;
- військова частина НОМЕР_1 фінансується з державного бюджету, покладення на неї додаткових витрат під час воєнного стану є надмірним фінансовим тягарем, як для неї, так і для держави в цілому;
- в заяві про відшкодування таких витрат та доданих документів неї, не конкретизовано детального опису робіт (наданих послуг).
На підставі вищевикладеного, представник позивача просить відмовити у стягненні на користь ТОВ «Ремтехналадка» витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.
Розглянувши заяву ТОВ «Ремтехналадка» про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального Кодексу – далі ГПК України).
За змістом статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У статті 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. 
Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Матеріали справи свідчать, що представництво інтересів відповідача в суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Будігай О.В. на підставі ордеру серія ВН №1688223 від 10.04.2026, виданого Адвокатським бюро «БУДІГАЯ ОЛЕКСАНДРА». В ордері зазначено, що він виданий на підставі договору №11 від 11.11.2022 про надання правової (правничої) допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що разом з відзивом на апеляційну скаргу представник ТОВ «Ремтехналадка» адвокат Будігай О.В. повідомив, що орієнтовна сума судових витрат, які відповідач планує понести у зв`язку із розглядом судової справи в апеляційній інстанції складається, зокрема, із суми витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.
Представник відповідача у судовому засіданні 12.05.2026 повідомив суд, що ним понесені витрати на правничу допомогу, а докази понесення таких витрат будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення постанови.
Як свідчать матеріали справи, після ухвалення постанови в межах п`ятиденного строку, встановленого ч.8 ст.129 ГПК України, представник відповідача звернувся із заявою, до якої долучені докази понесення витрат на правову допомогу.
Відповідно до п. 1.1 договору про надання правової (правничої) допомоги №11 від 11.11.2022 предметом даного договору — є домовленість на умовах і в порядку, що визначені цим договором, за якою одна сторона - Адвокатське бюро «БУДІГАЯ ОЛЕКСАНДРА», зобов`язується здійснювати захист, представництво або надати інші види правової (правничої) допомоги другій стороні ТОВ «Ремтехналадка», а клієнт зобов`язується оплатити на користь бюро за надання правової допомоги, а також компенсувати фактичні витрати, понесені бюро внаслідок виконання цього договору.
Пунктами 4.1, 4.1.1 договору передбачено, що гонорар - винагорода бюро за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. За домовленістю сторін, гонорар визначається з сум, що встановлюються сторонами по кожній справі, з урахуванням її специфіки та складності, про що складаються в обов`язковому випадку додаткові угоди (договори) до цього договору.
Надання послуг оформлюється сторонами у відповідному акті (щомісячно або по закінченню/завершенню справи, або по завершенню певної процесуальної дії, або складанню документа) наданих послуг з правової (правничої) допомоги (надалі – акт) (п.4.4 договору).
Пунктом 4.6 визначено, що підставою для сплати гонорару є рахунок, що надається клієнту, разом з актом про надання послуг бюро. Банківські реквізити бюро для здійснення клієнтом оплати за надані послуги на користь бюро зазначаються у рахунках. При отриманні рахунку, клієнт повинен зазначити дату його отримання. У разі не зазначення дати отримання – датою отримання вважається дата його складання.
Відповідно до п.5.1 договір набирає чинності з 11.11.2022, за умови його підписання сторонами і діє безстроково.
Внесення змін і доповнень у договір вчиняється сторонами шляхом підписання додаткових угод (договорів) в такій самій формі, що і цей договір. Всі зміни до договору є невід`ємними його частинами (п.10.6 договору №11).
Відповідно до пунктів 1, 2 акту №12/05/26-1 наданих послуг з професійної правничої допомоги від 12.05.2026 (далі - акт) бюро в особі адвоката Будігая О.В. (свідоцтво серії «ОД» №003893 від 21.08.2019) надало професійну правничу допомогу клієнту, як відповідачу, під час розгляду Східним апеляційним господарським судом справи №917/1789/25 за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2026 у справі №917/1789/25, клієнт прийняв надані послуги в повному обсязі. 
Пунктом 3 акту визначено, що загальна вартість послуг, вказаних в п.1 цього акту, становить – 20000,00 грн, з яких: складання адвокатом та направлення відзиву на апеляційну скаргу у справі №917/1789/25 до Східного апеляційного господарського суду становить 12000,00 грн; представництво адвокатом інтересів клієнта в Східному апеляційному господарському суді під час розгляду справи №917/1789/25 становить 8000,00 грн. Всього до сплати – 20000,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що вартість у вказаному акті визначена згідно додаткового договору №17 від 31.03.2026 до договору №11 від 11.11.2022.
Сторони підтверджують, що послуги надані своєчасно, якісно та у повному обсязі. Жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому наданих послуг клієнт до бюро не має (п.5-6 акту).
Таким чином, загальна вартість правової допомоги, заявлена до відшкодування представником відповідача в суді апеляційної інстанції складає 20000,00 грн.
Як зазначає представник відповідача в заяві про ухвалення додаткового рішення, з метою обґрунтування розміру витрат на оплату послуг адвоката ним надано до суду копії таких документів: додаток 2 - договір №11 від 11.11.2022; додаток 3 – додатковий договір №17 від 31.03.2026; додаток 4 - акт наданих послуг від 12.05.2026; додаток 5 - рахунок на оплату від 12.05.2026.
Проте, як свідчать матеріали справи фактично до заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачем було надано такі докази: договір про надання правничої допомоги №11 від 11.11.2022, акт №12/05/26-1 наданих послуг з професійної правничої допомоги від 12.05.2026, рахунок №12/05/26-1 від 12.05.2026.
Таким чином, до матеріалів справи заявником не було надано такий доказ, як додатковий договір (угода) №17 від 31.03.2026 до договору про надання правничої допомоги.
За твердженням відповідача вказаний додатковий договір має міститись в додатку №3 до заяви про ухвалення додаткового рішення.
Дослідивши матеріали судової справи, в тому числі, і матеріали електронної судової справи за допомогою програми «Діловодство спеціалізованого суду», колегією суддів встановлено, що додатком №3 до заяви про ухвалення додаткового рішення, є не додатковий договір №17 від 31.03.2026, про існування якого стверджує відповідач, а договір №11 про надання правової допомоги від 11.11.2022. Тобто, заявником не відскановано та не долучено додатковий договір №17 від 31.03.2026, натомість долучено дві копії договору №11 про надання правової допомоги від 11.11.2022. Додатковий договір №17 від 31.03.2026 в матеріалах справи відсутній.
З наявних у справі доказів судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до умов п.4.1.1 договору №11 про надання (правової) правничої допомоги за домовленістю сторін, гонорар визначається з сум, що встановлюються сторонами по кожній справі, з урахуванням її специфіки та складності, про що складаються в обов`язковому випадку додаткові угоди (договори) до цього договору.
Проте, як встановлено судом, всупереч посиланням представника відповідача в заяві про ухвалення додаткового рішення, що ним надано до апеляційного господарського суду копію додаткового договору до договору про надання професійної правничої допомоги, в якому сторони узгодити розмір гонорару бюро, такий додатковий договір в матеріалах справи відсутній.
Водночас, у самому тексті договору №11 про надання правничої (правової) допомоги від 11.11.2022 відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається, що порядок оплати такої професійної правової допомоги, її розмір, має здійснюватися на підставі укладених додаткових угод (договорів) до цього договору.
Проте, колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, в якій зазначено, що у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково, що фактично свідчить про те, що у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд може відмовити у задоволенні відповідної заяви або задовольнити її (повністю або частково) саме в залежності від конкретних обставин справи та інших доказів, на підставі яких, зокрема, може як пересвідчиться у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, так й в обґрунтованості заявленої суми гонорару.
Як вбачається з матеріалів справи, заявником дійсно не надано додатковий договір до договору про надання правової допомоги, як про це зазначено ним у заяві про ухвалення додаткового рішення. Проте, на підтвердження понесення ним відповідних витрат на правничу допомогу надано інші докази, які дозволяють встановити як дійсну домовленість сторін щодо розміру адвокатського гонорару, так й факт понесення відповідачем таких витрат та їх необхідність, що є визначальним при вирішенні судом питання про розподіл таких витрат.
Як зазначалось, серед іншого, на підтвердження витрат на правничу допомогу заявником надано договір про надання правової (правничої) допомоги №11 від 11.11.2022, акт №12/05/26-1 наданих послуг з професійної правничої допомоги від 12.05.2026, рахунок №12/05/26-1 від 12.05.2026.
Зміст акту наданих послуг, свідчить про те, що сторони (адвокатське бюро та клієнт) визначили гонорар у формі фіксованої оплати (відзив 12000,00 грн, участь у судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи 8000,00 грн, всього – 20000,00 грн), що також відповідає попередньо визначеному у відзиві на апеляційну скаргу розміру орієнтовних судових витрат. 
Згідно з рахунком фактурою №12/05/26-1 від 12.05.2026, який виписаний Адвокатським бюро «БУДІГАЯ ОЛЕКСАНДРА» платнику ТОВ «Ремтехналадка», загальна сума, що підлягає оплаті становить 20000,00 грн. Підстави: надання юридичних послуг, згідно договору від 11.11.2022 №11 «Про надання правової (правничої) допомоги», а також додаткового договору від 31.03.2026 №17 до договору від 11.11.2022 №11 «Про надання правової (правничої) допомоги». Найменування-призначення: оплата послуг з професійної правничої допомоги у справі №917/1789/25 в апеляційному провадженні, згідно акту від 12.05.2026 №12/05/26-1.
Вказані докази в сукупності дають можливість як пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, так й підтверджують фактичне надання правничої допомоги, незважаючи на ненадання відповідачем додаткового договору.
Водночас апеляційний господарський суд зауважує, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судами витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути не лише доведений та документально обґрунтований, а й відповідати визначеним статтею 126 ГПК критеріям.
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини четверта статті 126 ГПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
Водночас за нормами частини шостої статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Колегія суддів враховує, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частини четверта - шоста, сьома, дев`ята статті 129 ГПК України, визначають випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний господарський суд враховує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, від 24 жовтня 2019 року у справі №905/1795/18, від 17 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі №909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі №922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі №915/237/18).
До того ж у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, вирішуючи заяву / клопотання сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В силу положень статті 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що надані представником відповідача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в цілому у сукупності відповідають вимогам статей 73, 75-79 ГПК України, є належними і допустимими.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат ТОВ «Ремтехналадка» на професійну правову допомогу, колегія суддів апеляційного господарського суду звертається до критеріїв, зазначених у цій постанові, та зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Надаючи оцінку розміру витрат, понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції, їх обґрунтованості, співмірності зі складністю справи, витраченому адвокатом часу, апеляційний господарський суд враховує таке.
Як вбачається з матеріалів справи, доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, є майже тотожними з позицією, яку відповідач займав під час розгляду справи в суді першої інстанції, а доказів додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин на стадії апеляційного розгляду заявником не надано. Таким чином, станом на час апеляційного перегляду рішення сторони вже сформували свою позицію. Отже, складання відзиву на апеляційну скаргу не потребувало значних зусиль та не становило великої складності. 
Суд враховує, що в межах апеляційного перегляду даної справи відбулось одне судове засідання 12.05.2026 тривалістю 1 год, на якому представником відповідача підтримано позицію, наведену ним у відзиві на апеляційну скаргу. Адвокатом в інтересах ТОВ «Ремтехналадка» під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції складено лише один процесуальний документ по суті справи – відзив на апеляційну скаргу, який, як вже зазначалось, містить аналогічні доводи, викладені адвокатом в заявах по суті справи, наданих ним в суді першої інстанції.
Зміст спірних правовідносин не потребує застосування складних правових конструкцій або спеціальних знань, що виходять за межі звичайної юридичної практики.
Наявні у справі матеріали не містять значного обсягу доказів, які потребують тривалого дослідження чи спеціального аналізу, а встановлення обставин справи не пов`язане з необхідністю проведення складних розрахунків або оцінки специфічних технічних питань.
Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, які містять усталене нормативне регулювання відповідних правовідносин.
Застосування зазначених норм не викликає складнощів, оскільки вони не передбачають неоднозначного тлумачення та не потребують залучення значної кількості спеціальних чи галузевих нормативно-правових актів.
Більше того, правова позиція у справі не потребує формування нових підходів до тлумачення норм права, а ґрунтується на загальних засадах цивільного законодавства та усталеній судовій практиці.
Отже, характер спору, обсяг доказової бази та правове регулювання свідчать про відсутність підвищеної складності справи, що, у свою чергу, виключає необхідність витрачання значного часу на її дослідження та підготовку правової позиції.
Дослідивши надані відповідачем докази, якими підтверджується понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку з апеляційним переглядом справи, враховуючи фактичний обсяг наданих послуг, кількість підготовлених процесуальних документів і судових засідань, тривалість розгляду справи, виходячи з критерію реальності, співмірності та розумності розміру цих витрат, складності справи, витраченому адвокатом часу, заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, на думку суду, не повністю узгоджується з вищенаведеними вимогами чинного законодавства щодо розумності, необхідності та співмірності відповідних витрат.
Зазначене є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з іншої сторони. Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №550/936/18.
Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
З урахуванням наведеного вище, враховуючи заяву позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі №917/1789/25 та стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн.
Щодо посилань представника позивача в клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу відповідача про відсутність опису робіт (наданих послуг) колегія суддів зазначає про таке.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем дійсно не надано окремого документу з назвою «детальний опис робіт», на що звертає увагу позивач у своїх запереченнях. Проте, як вже зазначалось відповідачем надано інші докази, які дозволяють встановити як дійсну домовленість сторін щодо розміру адвокатського гонорару, так й факт понесення ним відповідних витрат на правничу допомогу та їх необхідність, що є визначальним при вирішенні судом питання про розподіл таких витрат.
Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «ТОВ «Фріда» проти України» від 08.12.2016).
Колегія суддів зазначає, що в наданому представником відповідача акті приймання-передачі виконаних робіт наведений детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, за здійснення ним представництва в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи конкретні обставини справи та надані заявником документи на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу, апеляційний господарський суд зазначає, що в даному випадку не надання детального опису робіт як окремого документу, не може бути підставою для висновку про відсутність понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу, оскільки склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування при розгляді відповідної заяви сторони, а з матеріалів справи вбачаються обставини фактичного надання такої правової допомоги.
Окрім того, колегія суддів не може прийняти до уваги доводи позивача, що він фінансується з державного бюджету і покладення на нього додаткових витрат є фінансовим тягарем у разі стягнення правничих витрат, оскільки така позиція позивача суперечить таким основним засадам господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 123, 129, 221, 244, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехналадка» (вх.№5397 від 13.05.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №917/1789/25 задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехналадка» (36000, місто Полтава, вул. Кириченко Раїси, буд.1, код ЄДРПОУ 25155206) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
В іншій частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехналадка» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовити.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя Н.О. Мартюхіна 

Суддя І.А. Шутенко