ПОСТАНОВА
 
Іменем України
 
  	№ 610/676/26 № 3/610/336/2026	
м. Балаклія	30 квітня 2026 року	

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Стригуненко Володимир Миколайович за участю: секретаря Турченкової О.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , старшого офіцера відділу планування штабу прикордонної комендатури швидкого реагування інженерної підтримки в/ч НОМЕР_1 , рнокпп НОМЕР_2 ,

встановив:

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

В розумінні Європейського суду з прав людини справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

Отже у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі "Олег Колесник проти України" ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи зі змісту ст. 7, 245, 279, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, після його складання особа вважається притягнутою до адміністративної відповідальності. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст. 256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд, згідно загальних засад судочинства.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд не може перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Суд також й не може змінювати суть «обвинувачення», викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

За змістом ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНХІ № 0699 від 11.02.2026 ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що: 

« 11.02.2026 близько 18.05 год на території військової частини (в пункті її тимчасової дислокації) в АДРЕСА_2 , командуванням військової частини був виявлений полковник ОСОБА_1 під час виконання ним військових обов`язків з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Однак полковник ОСОБА_1 від проходження огляду на стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Висновок та акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та встановлено явні ознаки алкогольного сп`яніння, що засвідчено медичним висновком лікаря-нарколога № 87 від 11.02.2026.
Таким чином, за викладених вище обставин, полковник ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації, займаючи посаду старшого офіцера відділу планування штабу прикордонної комендатури швидкого реагування інженерної підтримки у в/ч НОМЕР_1 , діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, в умовах особливого періоду, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП».

25.03.2026 ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просив закрити провадження у справі за відсутності події і складу інкримінованого адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що він проходить військову службу в Державній прикордонній службі України, з 06.09.2022 займає посаду в ІНФОРМАЦІЯ_2 , в/ч НОМЕР_1 . Зазначив, що 11.02.2026 на території НОМЕР_3 прикордонного загону в нетверезому стані не перебував. 11.02.2026 після 18.00 був запрошений представниками НОМЕР_3 прикордонного загону до лікарні для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, де двоє чоловіків, які представились представниками органу управління ВСП у ЗСУ, запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився, оскільки вважав, що їх дії неправильними. 
Факт його відмови був зафіксований лікарем 11.02.2026 о 18.25 год, тобто після закінчення часу виконання службових обов`язків. Факт закінчення часу виконання ним службових обов`язків підтверджується затвердженим розпорядком роботи, яким визначено, що персонал комендатури виконує обов`язки з понеділка по суботу з 09.00 год до 13.00 год та з 14.00 год до 17.00 год. 
Крім того, лікар під час оформлення висновку № 87 від 11.02.2026 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції невірно застосував вимоги законодавства України і його відмову оформив на бланку (додаток 4 до Інструкції), що стосується виключно водіїв транспортних засобів. Тому вважає, що зазначений висновок є нелегітимним та недійсним, не може розглядатись та враховуватись, як доказ у справі про адміністративне правопорушення. 
З протоколом про військове адміністративне правопорушення складеним посадовою особою органу управління ВСП у ЗСУ не згідний, оскільки вважаю, що протокол був складений неправильно та не уповноваженою посадовою особою, яка не мала право складати протокол стосовно військовослужбовця Державної прикордонної служби України, яка є окремим самостійним військовим формуванням, утвореним відповідно до законів України та структурно до складу ЗСУ не входить. Питання здійснення в ДПС України провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-10 - 172-20 КУпАП, врегульовані наказом адміністрації Держприкордонслужби від 05.12.2017 № 109, відповідно пункту 6 якого наказано начальникам органів охорони кордону визначити посадових осіб загонів, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-10 - 172-20 КУпАП, відносно персоналу підпорядкованих підрозділів. Тобто складати протоколи про військові адміністративні правопорушення мають право виключно: стосовно військовослужбовців ЗСУ - посадові особи органів управління ВСП у ЗСУ; стосовно військовослужбовців органів охорони держаного кордону Державної прикордонної служби України - командири військових частин (начальники прикордонних загонів) чи посадові особи, уповноважені ними складати такі протоколи, відносно персоналу підпорядкованих підрозділів ДПС України. Таким чином, 11.02.2026 представник органу управління ВСП у ЗСУ не мав права складати стосовно нього протокол про військове адміністративне правопорушення, а у разі вчинення ним адміністративного правопорушення такий протокол мав бути складений уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зроблено не було (а.с. 13-18).
На підтвердження своїх доводів надав наказ адміністрації Держприкордонслужби від 05.12.2017 № 109 (а.с. 19-21).

ОСОБА_1 в суді винуватим себе не визнав з підстав, викладених у його запереченнях, та просив закрити провадження у справі. Пояснив, що його робоче місце розташоване у м. Балаклія, але не у лікарні та не у її районі. В той час на лікуванні у лікарні не знаходився. Керівництво запідозрило його у вживанні алкоголю і наказало їхати до ВСП у лікарню, де представник ВСП направив його на огляд на стан сп`яніння. Однак від такого огляду він відмовився, оскільки вважав, що представник ВСП не мав права складати протокол, бо він проходить службу у Держприкордонслужбі, а не в ЗСУ. Вказав, що з протоколом його не ознайомлювали.
На підтвердження своїх доводів надав суду розпорядок роботи для військовослужбовців управління прикордонної комендатури швидкого реагування інженерної підтримки, затверджений 28.02.2026.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження обвинувачення до суду надано: 
1)протокол про адміністративне правопорушення від 11.02.2026, від підпису в якому та ознайомлення з яким ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків; 
2)довідку начальника відділу кадрів в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 18.02.2026 про те, що ОСОБА_1 дійсно проходить службу у в/ч НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) Державної прикордонної служби України з 06.09.2022 по цей час;
3)копію службового посвідчення полковника ОСОБА_1 ;
4)висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 87 від 11.02.2026, відповідно до якого ОСОБА_1 11.02.2026 о 18.25 год відмовився від проходження огляду на на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , лікаря ОСОБА_5 . ОСОБА_1 від підпису відмовився; 
5)акт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння від 11.02.2026, відповідно до якого свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засвідчили той факт, що старший офіцер відділу планування штабу прикордонної комендатури швидкого реагування інженерної підтримки в/ч НОМЕР_1 полковник ОСОБА_1 перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, та у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, як розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП відповідальність настає за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Тобто, ч. 1 ст. 172-20 КУпАП передбачає такі окремі кваліфікуючі ознаки:
1) розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів;
2) поява військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння;
3) виконання військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння;
4) відмова військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів або під час виконання ними обов`язків військової служби від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Суть обвинувачення зведена до того, що ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби на території військової частини (в пункті її тимчасової дислокації) за адресою: АДРЕСА_2 , перебував з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. 
В протоколі свідками правопорушення зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_2 , який також проходить службу у Держприкордонслужбі, в судовому засіданні пояснив, що заступник командира дав вказівку супроводити ОСОБА_1 для огляду на стан алкогольного сп`яніння до ВСП в лікарню за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння: нечітка мова, порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота. Їхній працівник ОСОБА_3 також був з ними. В лікарні ВСП направило ОСОБА_1 на огляд на стан сп`яніння, від якого він відмовився, проте було складено висновок, в якому зазначили про таку відмову. Після чого склали протокол про адміністративне правопорушення, від підписання якого ОСОБА_1 відмовився. Копію йому надали. Вказав, що комендатура, де знаходиться робоче місце ОСОБА_1 , розташована у самому м. Балаклія, а не у лікарні. Повідомив, що у них режим роботи з 09.00 до 18.00, перерва з 13.00 до 14.00.

Свідок ОСОБА_3 належним чином викликався для надання пояснень, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. 

Судом встановлено, що 11.02.2026 о 18.05 у лікарні за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, як це і вказано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте необхідно з`ясувати: чи виконував ОСОБА_1 у той час і у тому місці обов`язки військової служби.

Однак матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять висновків службового розслідування, або службової перевірки, яка на думку судді, повинна була бути проведена керівництвом військової частини у разі перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час виконання службових обов`язків.

У протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не міститься зазначення конкретного передбаченого військового обов`язку, підстав і часу його виконання у відповідності до вимог ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Більш того, окрім протоколу, такі відомості в матеріалах справи не містяться, рівно як і про певний зв`язок зазначеної адреси із військовим об`єктом, частиною тощо.
Судом встановлено, що зазначеним у протоколі місцем вчинення адміністративного правопорушення є лікарня, а не місце проходження ОСОБА_1 військової служби.

Слід констатувати, що матеріали справи не містять достовірних відомостей, з яких можна було б беззаперечно, за принципом «поза розумним сумнівом» встановити факт виявлення ОСОБА_1 саме під час виконання ним службових обов`язків з урахуванням того, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення його було виявлено 11.02.2026 о 18.05 год за адресою: АДРЕСА_2 , без зазначення чи знаходиться за цією адресою ВЧ або її тимчасова дислокація. Матеріали справи не містять також достовірних відомостей стосовного того, що ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» безпосередньо виконував обов`язки військової служби за вказаною адресою.

Натомість, згідно з наданим розпорядком роботи для військовослужбовців управління прикордонної комендатури швидкого реагування інженерної підтримки, затвердженого 28.02.2026, виконання службових обов`язків за призначенням з 09.00 до 13.00, виконання службових обов`язків з 14.00 до 17.00, кінець робочого дня о 18.00. Зазначено, що за рішенням коменданта, в розпорядок дня можуть вноситись зміни, пов`язані з різким загостренням обстановки.
До того ж, в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердив, що у них режим роботи з 09.00 до 18.00, перерва з 13.00 до 14.00. Крім того, вказав, що комендатура, де знаходиться робоче місце ОСОБА_1 , розташована у самому м. Балаклія, а не у лікарні. 

Судом встановлено, що зазначений у протоколі час вчинення адміністративного правопорушення (18.05) знаходиться поза межами розпорядку роботи ОСОБА_1 (18.00). А доказів внесення до розпорядку змін не надано.
За таких обставин, суддя приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що він 11.02.2026 о 18.05 год, перебуваючи у лікарні за адресою: АДРЕСА_2 , не виконував службових обов`язків, та такі доводи не спростовані посадовою особою при складанні протоколу про військове адміністративне правопорушення, а тому версія останнього є релевантною.

Таким чином, відсутня достатня сукупність доказів на підтвердження обвинувачення. Наданих же доказів недостатньо для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення. Отже вину ОСОБА_1 не доведено за стандартом поза розумним сумнівом, в межах обвинувачення, а відтак, доводи, наведені у протоколі, ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України.

Отже обвинувачення є недоведеним, а недоведена вина дорівнює доведеній невинуватості. 

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Відтак відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
У відповідності до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 

Виходячи з цього суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження в справі за п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33-35, 252, 247, 280, 284-285 КУпАП,

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя Стригуненко В.М.