П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/15127/25	

Категорія: 109020000	Головуючий у суді І інстанції: Марин П. П. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса 	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача	Семенюка Г.В.	
суддів: 	Федусика А.Г.	
 	Шляхтицького О.І.	

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виробничо-комерційної приватної фірми «ВЯЧЕСЛАВА» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі за позовом Виробничо-комерційної приватної фірми «ВЯЧЕСЛАВА» до Південнівської міської ради Одеського району Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и В:

У травні 2025 року Виробничо-комерційна приватна фірма «ВЯЧЕСЛАВА», в особі директора Кудрявцевої Ольги Володимирівни (далі – ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА»), звернулась до суду першої інстанції з позовом до Південнівської міської ради Одеського району Одеської області (далі – Південнівська міська рада), в якому, з урахуванням уточнень (а.с.141-145), просила наступне:
- визнати протиправною бездіяльність, що полягає у невнесенні до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 0,60 га, яка перебуває у постійному користуванні ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА», відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії І-ОД № 001381 від 06.03.1997;
- зобов`язати внести відомості про межі зазначеної земельної ділянки до Державного земельного кадастру, згідно з фактичним користуванням, встановленим державним актом та відповідним рішенням Южненської міської ради народних депутатів від 26.12.1996 №169-XV-XXI.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач пояснює, що ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА» є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,60 га, розташованої за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Південне, вул. Хіміків, 27, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №001381 від 06.03.1997, виданого відповідно до рішення Южненської міської ради народних депутатів від 26.12.1996 №169-XV-XXII.
31.08.2017 рішенням Южненської міської ради №717-VII надано згоду ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Незважаючи на наявність правовстановлюючих документів та погоджень, Південнівська міська рада прийняла проєкт рішення від 12.05.2025 «Про скасування рішення Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 31.08.2017 №717-VII», чим фактично умисно намагається заблокувати можливість оформлення меж земельної ділянки в натурі.
Такі дії Південнівської міської ради порушують права ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА» як постійного користувача земельної ділянки, оскільки відсутність оформленої технічної документації унеможливлює реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та подальше використання її за призначенням.
Отже, позивач вважає, що, незважаючи на наявність правовстановлюючих документів, Південнівська міська рада безпідставно відмовляє погоджувати технічну документацію, що унеможливлює реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та реалізацію прав постійного користування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА» подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позову, а саме:
- визнати протиправною бездіяльність Південнівської міської ради, яка полягає у невчиненні дій, що належать до її компетенції, необхідних для належного оформлення та реалізації права постійного користування ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА» на земельну ділянку площею 0,60 га, що підтверджується: Державним актом на право постійного користування землею серії І-ОД №001381 від 06.03.1997;
- рішенням Южненської міської ради народних депутатів від 26.12.1996 №169-XV- ХХІІ.
- зобов`язати Південнівську міську раду вчинити всі дії, що належать до її повноважень як суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, необхідні для належної реалізації права постійного користування ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА» на земельну ділянку площею 0,60 га, зокрема: забезпечити завершення процедури встановлення (відновлення) меж земельної ділянки; забезпечити прийняття необхідних рішень органу місцевого самоврядування у межах його компетенції; забезпечити належне оформлення земельно-кадастрової документації; забезпечити можливість внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру.
Такі дії повинні бути вчинені відповідно до:
- Державного акта на право постійного користування землею серії І-ОД №001351 від 06.03.1997;
- рішення Южненської міської ради народних депутатів від 26.12.1996 №169-XV- ХХІІ;
- рішення Южненської міської ради від 31.08.2017 №717-VII, яким було надано згоду на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.
Крім того, скаржник заявив альтернативну вимогу (на випадок неможливості ухвалення нового рішення).

Так, скаржник зазначив, у разі, якщо колегія суддів дійде висновку про неможливість ухвалення нового рішення через неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, з обов`язковими вказівками щодо необхідності повного та всебічного дослідження:
- рішень органу місцевого самоврядування, якими могли оформлюватися права третіх осіб у межах земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА»;
- обставин припинення або неприпинення права постійного користування позивача у встановленому законом порядку;
- фактичного проходження процедури виготовлення та подання документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки;
- підстав і мотивів усіх відмов, рішень або бездіяльності Південнівської міської ради у межах відповідної адміністративної процедури;
- обставин виникнення інших сформованих земельних ділянок у межах земельної ділянки позивача та законності таких рішень.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги полягає у тому, що позивач звернувся до суду у зв`язку з тим, що, незважаючи на чинний державний акт, визнане самою радою право постійного користування та надану відповідачем у 2017 році згоду на виготовлення технічної документації, Південнівська міська рада фактично не забезпечила завершення процедури оформлення земельної ділянки, а в межах земельної ділянки позивача протягом минулих років були сформовані інші земельні ділянки й створена ситуація правової та кадастрової невизначеності.
У відзиві на позов відповідач прямо послався на існування вже сформованих земельних ділянок у межах земельної ділянки позивача як на обставину, що унеможливлює її оформлення.
Саме ця обставина, на думку скаржника, є ключовою. Тобто, відповідач фактично не заперечив сам факт існування права позивача, а натомість обґрунтував відмову в його належному оформленні тим, що в межах цієї ж території з часом виникли інші кадастрово оформлені ділянки. Однак, така позиція не усуває обов`язку органу місцевого самоврядування діяти послідовно, добросовісно та в межах своєї компетенції.
Скаржник указує, що суд першої інстанції, попри встановлення чинності державного акта і виникнення права до 2004 року, дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з того, що міська рада не вносить відомості до Державного земельного кадастру, а, отже, відсутні підстави для задоволення вимог. Такий висновок, на думку апелянта, є юридично неповним, внутрішньо суперечливим і таким, що не відповідає суті спору.

Представниця Південнівської міської ради, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про її необґрунтованість та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відзиві відповідач указує, що, на даний час, земельна ділянка площею 0,60 га під розміщення ринку за адресою: Одеська обл., м. Південне, вул. Хіміків, 27 із земель територіальної громади м. Південного Одеської області не сформована. У державному земельному кадастрі наявна земельна ділянка площею 0,5679 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, на яку Південнівська міська рада протягом багатьох років пропонує позивачу оформити право оренди.
Відповідач наголошує на тому, що він не вносить відомості в Державний земельний кадастр щодо земельних ділянок, які вже оформлені. До повноважень Південнівської міської ради не відносяться повноваження щодо внесення відомостей про межі земельної ділянки до Державного земельного кадастру, згідно з фактичним користуванням.
Крім того, як указує представниця Південнівської міської ради, наявність у позивача чинного Державного акта на право постійного користування землею серії І-ОД № 001381 від 06.03.1997, не є самостійною підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 0,60 га, яка перебуває у постійному користуванні ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА», відповідно до такого державного акта.

ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА» подала заперечення на відзив Південнівської міської ради, в якому відзначила, що відзив не містить правового спростування доводів апеляційної скарги. У зв`язку з цим, просить його відхилити та задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справу судом апеляційної інстанції розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що, відповідно до висновку «Про дозвіл розробки проекту відведення земельної ділянки» від 26.09.1996, Южненська міська рада народних депутатів, погодила відведення земельної ділянки на загальній площі 12165 кв. м. в тому числі АТП «Южне» - 6160 кв. м. під продовольчий ринок, ПП «Вячеслава» всього 6005 кв. м. з них: під промисловий ринок 1385 кв. м., продовольчий 4620 кв. м. в мікрорайонній зоні відповідно до генерального плану розвитку міста.
Рішенням Южненської міської ради народних депутатів №169-XV-ХХІІ від 26.12.1996 «Про видачу державного акту на право постійного користування землею ПП «В`ячеслава» під розміщення промислового та продовольчого базару в м. Южне», вирішено видати державний акт на право постійного користування землею ПП «В`ячеслава» під продовольчий та промисловий базар розміщений на площі 6005 кв. м. у тому числі під промисловий ринок 1385 кв. м., продовольчий 4620 кв. м. за рахунок земель міста, які знаходяться в мікрорайонній зоні.
Відповідно до копії Державного акту серії І-ОД №001381 від 06.03.1997 виданого Южненською міською радою народних депутатів Комінтернівського району Одеської області, надано ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА» у постійне користування 0,60 га землі для розміщення міського ринку, відповідно до рішення Южненської міської Ради народних депутатів від 26.12.1996 №169-XV-XXII.
Витягом із протоколу №19 від 29.08.2017 засідання постійної депутатської комісії Южненської міської ради з питань адміністративно-територіального устрою, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, цивільної оборони, шляхом голосування більшістю голосів погодили проєкт рішення №38 «Про надання згоди ВКПФ «Вячеслава» на виготовлення технічної документації зі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яка була надана в постійне користування».
Рішенням Южненської міської ради від 31.08.2017 №717-VII «Про надання згоди ВКПФ «Вячеслава» на виготовлення технічної документації зі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яка була надана в постійне користування», ВКПФ «Вячеслава» надано згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), приблизною площею 0,600 га, яка знаходиться в постійному користуванні на підставі державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №001381, в порядку встановленому чинним законодавством.
Вважаючи бездіяльність Південнівської міської ради, що полягає у невнесенні до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 0,60 га, яка перебуває у постійному користуванні ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА», відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії І-ОД № 001381 від 06.03.1997 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що наявність у позивача чинного Державного акта на право постійного користування землею серії І-ОД №001381 від 06.03.1997, не є самостійною підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 0,60 га, яка перебуває у постійному користуванні ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА», відповідно до такого державного акта.
Суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що відсутність затвердження технічної документації із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), перешкоджає присвоєння ділянці кадастрового номеру та внесення її до Державного земельного кадастру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Так, спірним питанням у межах даної справи є бездіяльність Південнівської міської ради щодо невнесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 0,60 га, яка перебуває у постійному користуванні ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА», відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії І-ОД №001381 від 06.03.1997.
Отже, насамперед, у межах даної справи, необхідно встановити чи є у Південнівської міської ради повноваження щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки.
Вирішуючи таке спірне питання колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно абз. 3 ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI (далі – Закон № 3613-VI) державний земельний кадастр – єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельної ділянки – внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
У відповідності до ч. 4 ст. 9 Закону № 3613-VI Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 3613-VI державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності) (ч. 3 ст. 24 Закону № 3613-VI).
У відповідності до ч. 4 ст. 24 вказаного Закону для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації (ч. 5 ст. 24 Закону № 3613-VI).
Згідно з ч. 6 ст. 24 Закону № 3613-VI підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі – Порядок №1051).
Відповідно до п. 70 Порядку №1051 державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє: 1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 3) розташування об`єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень; 4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.
У відповідності до п. 107 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку.
Згідно з пп.1 п. 109 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.
Аналіз викладених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі земельної ділянки здійснюється державним кадастровим реєстратором, який має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру.
Тобто, органи місцевого самоврядування, в тому числі Південнівська міська рада не має повноважень на внесення будь-яких відомостей до Державного земельного кадастру.
За обставин, які склалися у межах даної справи, позовні вимоги ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА» звернені до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем щодо бездіяльності невнесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 0,60 га, яка перебуває у постійному користуванні ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА» може бути Головне управління Держгеокадастру в Одеській області в якого наявні відповідні повноваження, передбачені Законом № 3613-VI та Порядком №1051.

Понад те, як правильно встановлено судом першої інстанції, право користування земельною ділянкою площею 0,60 га, виникло у позивача на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І-ОД № 001381 від 06.03.1997.
Тобто, право постійного користування даною земельною ділянкою виникло у позивача до 2004 року.
Вказана земельна ділянка не була зареєстрована у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до пункту 2 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи.
Пунктом 10 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3613-VI передбачено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Таким чином, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що право користування позивачем на земельну ділянку площею 0,60 га є дійсним, а відповідна земельна ділянка вважається сформованою лише за умови наявності Державного акта на право постійного користування землею.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» у разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).
За правилами статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі: технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок у разі поділу та/або об`єднання земельних ділянок.
Підставою відмови у затвердженні документації із землеустрою може бути лише її невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проєкту землеустрою або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
За таких умов, для реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, наданої в постійне користування до 2004 року, необхідна технічна документація із землеустрою, дозвіл на розроблення якої надається та в подальшому затверджується рішенням органу місцевого самоврядування.
При цьому, є правильним зауваження суду першої інстанції, що надання дозволу на розробку технічної документації є лише першою процедурною стадією, метою якої є саме з`ясування та фіксація фактичних обставин (реальних меж, площі, наявності обтяжень) з урахуванням прав усіх суміжних землекористувачів.
Разом з тим, відсутність затвердження технічної документації із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), перешкоджає присвоєння ділянці кадастрового номеру та внесення її до Державного земельного кадастру.
Відповідно до пункту 115 Порядку № 1051 державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) або їх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом, або особи, якій надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що розробляється для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку з метою передачі її в оренду в порядку управління спадщиною, або органу місцевого самоврядування, що затвердив комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, генеральний план населеного пункту, детальний план території, або іншої визначеної законом особи в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки.
Отже, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що наявність у позивача чинного Державного акта на право постійного користування землею серії І-ОД №001381 від 06.03.1997, не є самостійною підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 0,60 га, яка перебуває у постійному користуванні ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА», відповідно до такого державного акта.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА» в апеляційній скарзі змінила вимоги позову, що є недопустимим.
Так, частина 5 статті 308 КАС України передбачає, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
А тому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи та вимоги апеляційної скарги ВКПФ «ВЯЧЕСЛАВА».

Понад те, стаття 315 КАС України передбачає повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення.
Дана стаття не передбачає скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
У зв`язку з цим, прохальна частина апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 315 КАС України.

Підсумовуючи викладене, доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, немає.
Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виробничо-комерційної приватної фірми «ВЯЧЕСЛАВА» – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі за позовом Виробничо-комерційної приватної фірми «ВЯЧЕСЛАВА» до Південнівської міської ради Одеського району Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   А.Г. Федусик