ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 р.	Справа № 538/1940/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 02.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Кунець М.Г., по справі № 538/1940/25
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1   
про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, у якому просив:
- скасувати постанову від 01.10.2025 № 506 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити;
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати у справі в розмірі сплаченого позивачем судового збору.
Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 02.03.2026 у справі № 538/1940/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Міняйло Ярослав Володимирович, до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, яку аргументує неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Лохвицького районного суду Полтавської області по справі № 538/1940/25 від 02.03.2026 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, а саме визнати протиправною та скасувати постанову № 506 від 01.10.2025 р. по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 17 000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за звернення до суду першої інстанції в сумі 605 грн. 60 коп., стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за звернення до суду апеляційної інстанції в сумі 908 грн. 40 коп.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не могла бути присутня на розгляді справи про адміністративне правопорушення через свій стан здоров`я; протягом усього проміжку часу між складанням протоколу про адміністративне правопорушення та розглядом справи, призначеного 01.10.2025 р., дружина позивача намагалася повідомити відповідача про неможливість присутності позивача на розгляді справи через його перебування на лікуванні з 26.09.2025. Крім того, позивач зазначає, що відповідач був обізнаний про перебування позивача на лікуванні, що підтверджується надісланим позивачу листом № 16/4/4751 від 10.10.2025.
Апелянт вказує, що складений стосовно позивача протокол № 506 не може бути достатнім доказом вчиненого позивачем правопорушення, відповідачем не було враховано факт початку проходження позивачем ВЛК. Скаржник наголошує, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 не були додержані приписи Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації» через відсутність відеофіксації, що підтверджує порушення процедури розгляду справи.
Апелянт вказує, що постанова № 506 не має жодних посилань на докази, які розглядалися під час розгляду справи, а саме немає посилань на документи, або дані, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. Скаржник наголошує, що згідно з постановою № 506 та протоколом про адміністративне правопорушення, позивач 28.03.2002 був визнаний обмежено придатним до військової служби, проте, в матеріалах справи відсутня довідка ВЛК про визнання позивача обмежено придатним у воєнний час. Позивач зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що позивачу направлялась або вручалася повістка про виклик до відповідача для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Додатково позивач вказує, що станом на 24.09.2025 р. згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП відповідач не мав права притягувати позивача до адміністративної відповідальності через сплив строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Апелянт зазначає, що маючи доступ до баз даних та можливість ініціювання притягнення порушників до адміністративної відповідальності, вже станом на 06.06.2025 р. відповідач мав би бути обізнаним про вчинення позивачем правопорушення.
Відповідач скористався правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивача, просить залишити рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 02.03.2026 по справі №538/1940/25 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У відзиві на на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що ОСОБА_1 , будучи обмежено придатним, у встановлений термін до 05.06.2025 року не пройшов військово-лікарську комісію для визначення ступеню придатності до військової служби, тим самим під час особливого періоду порушив вимоги абзацу 3 частини 1 ст. 22 ЗУ “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” та Закон України №4235-IX від 12.02.2025 року. Відповідач вказав, що позивачу було видано направлення для проходження ВЛК та визначення придатності до військової служби, оскільки у позивача був відсутній медичний огляд з 28.03.2002 року, під час якого військовозобов`язаний був визнаний обмежено придатний до військової служби. Крім цього, відповідач наголосив, що станом на 10:00 01.10.2025 жодних документів стосовно неможливості присутності позивача на розгляді справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило.
До Другого апеляційного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач наголошує на неправмірності винесення оскаржуваної постанови та наводить доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Відповідачем до суду було надано заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач просить залишити рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 02.03.2026 року по справі №538/1940/25 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Міняйло Ярослав Володимирович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 і облікової картки, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 та 28.03.2002 визнаний обмежено придатним до військової служби.
24 вересня 2025 року офіцером відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 506 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП через те, що позивач, будучи обмежено придатним у встановлений законом термін до 05.06.2025 не пройшов військово-лікарську комісію для визначення ступеню придатності до військової служби, тим самим під час особливого періоду порушив вимоги абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України № 4235-ІX від 12.02.2025. Позивачу роз`яснені його права, зазначено час, дату та місце розгляду вказаного протоколу, про що свідчить його особистий підпис у графі протоколу «підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності». До того ж, із наведеного протоколу вбачається, що позивач отримав другий примірник протоколу № 506 від 24.09.2025, про що свідчить його особистий підпис.
01 жовтня 2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_3 за результатами розгляду цього протоколу винесено постанову № 506, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Як вбачається із виписки медичної карти стаціонарного хворого № 3650 відділення ішемічної хвороби серця ОСОБА_1 , виданої комунальним підприємством «Полтавський обласний клінічний медичний кардіоваскулярний центр Полтавської обласної ради», позивач перебував на стаціонарному лікуванні в період з 26 вересня 2025 року по 03 жовтня 2025 року.
Із направлення від 24 вересня 2025 року № 4985705, виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що позивач ОСОБА_1 направляється для визначення придатності до військової служби, ВЛК відбудеться на базі закладу охорони здоров`я комунальне некомерційне підприємство «Лохвицька міська лікарня», дата початку медичного огляду - 24 вересня 2025 року.
Судом установлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП внаслідок порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби.
Вважаючи постанову від 01.10.2025 № 506 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 неправомірною, позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова обґрунтована, тобто прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі – Закон № 3543-XII), особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» 
від 12.05.2015 № 389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Так, 24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні №2102-ІХ», яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.
Відповідно до статті 2 Закону № 3543-XII, правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Нормами абзацу 3 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII зі змінами (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України встановлено Законом № 3543-XII, частиною 1 статті 4 якого передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Так, пунктами 68, 80 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок №560), передбачений порядок медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Обов`язок проходити медичний огляд також визначений абзацом 4 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Аналіз вищенаведених норм дає можливість дійти висновку, що положеннями вищевказаних нормативно-правових актів встановлено обов`язок військовозобов`язаних громадян України проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби, а відмова від проходження медичного огляду ВЛК суперечить чинному законодавству. Проходження медичного огляду ВЛК є обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.
Так, колегія суддів вказує на те, що 04.05.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №3621-IX від 21.03.2024.
Зміни були внесені, зокрема, до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 38, ст. 324 із наступними змінами), а саме до статей 14 та 26. Внаслідок таких змін поняття «обмежена придатність» для визначення придатності особи до військової служби, виключене.
Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №4235-ІХ від 12.02.2025 установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Тобто, оскільки таке поняття як «обмежена придатність» виключене з Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», законодавець передбачив обов`язок громадян, які були визнані обмежено придатними до військової служби, пройти повторний медичний огляд для визначення придатності до військової служби з урахуванням внесення змін до законодавства.
При цьому, неухильне дотримання кожним законів України передбачено статтею 68 Конституції України.
Так, статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Відповідно до частини 3 статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності врегульовано КУпАП.
Згідно зі статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно зі статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як визначено статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як встановлено зі змісту постанови № 506 від 01.10.2025, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . 28.03.2002 року ОСОБА_1 був визнаний обмежено придатним до військової служби. ОСОБА_1 будучи обмежено придатним у встановлений законом термін до 05.06.2025 року не пройшов військово-лікарську комісію для визначення ступеню придатності до військової служби, тим самим під час особливого періоду порушив вимоги абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України №4235-IX від 12.02.2025.
Як вбачається з матеріалів справи, з часу набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №3621-IX від 21.03.2024, в редакції Закону №4235-ІХ від 12.02.2025, тобто, з 05.05.2024 по 05.06.2025, повторно медичний огляд позивач не проходив.
Отже, на позивача, як на особу, визнану обмежено придатною до військової служби до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №3621-IX від 21.03.2024, в редакції Закону №4235-ІХ від 12.02.2025, покладався обов`язок пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби в строк до 05.06.2025 шляхом самостійного звернення до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста для отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що оскільки позивач самостійно не вжив заходів щодо отримання направлення на ВЛК для походження повторного медичного огляду до 05.06.2025 і такий огляд не проходив, відповідно в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Водночас, стосовно доводів апеляційної скарги про те, що протокол № 506 не може бути достатнім доказом вчиненого позивачем правопорушення, колегія суддів вказує на таке.
Як було зазначено раніше, згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення у справі виступають доказами у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно зі статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Тобто, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
При цьому, з матеріалів справи встановлено, що 24.09.2025 офіцером відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення № 506 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з тим, що позивач, будучи обмежено придатним, у встановлений законом термін до 05.06.2025 не пройшов військово-лікарську комісію для визначення ступеню придатності до військової служби, тим самим під час особливого періоду порушив вимоги абз.3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України № 4235-1X від 12.02.2025.
Із протоколу № 506 слідує, що позивачу роз`яснені його права, зазначено час, дату та місце розгляду вказаного протоколу, про що свідчить його особистий підпис у графі протоколу «підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності».
Із наведеного протоколу встановлено, що позивач отримав другий примірник протоколу № 506 від 24.09.2025, про що свідчить особистий підпис позивача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що протокол не містить будь-яких зауважень стосовно змісту протоколу та пояснень позивача стосовно його притягнення до адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Крім цього, позивачем не було надано підтверджуючих документів щодо проходження ним ВЛК в установлений законодавством строк, а саме до 05.06.2025 року, або поважних причин щодо непроходження ВЛК до вказаної дати.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення № 506 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, складений офіцером відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно позивача, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Посилання позивача на те, що постанова № 506 не має жодних посилань на докази, які розглядалися під час розгляду справи, а саме немає посилань на документи, або дані, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
За приписами статті 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Отже, зазначена норма не містить обов`язку органу (посадової особи), що виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, посилатися на протокол про адміністративне правопорушення.
При цьому, матеріалами справи про адміністративне правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_3 , у тому числі записами у військовому квитку серії НОМЕР_1 , підтверджено, що позивач був визнаний обмежено придатним до військової служби та у встановлений законом термін до 05.06.2025 року не пройшов військово-лікарську комісію для визначення ступеню придатності до військової служби, що підтверджує порушення позивачем під час особливого періоду вимог абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України №4235-IX від 12.02.2025.
Колегія суддів також вважає безпідставними доводи позивача про те, що відповідачем не було враховано факт початку проходження позивачем ВЛК 24.09.2025, матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що позивачу направлялась або вручалася повістка про виклик до відповідача для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, виходячи з наступного.
Як було зазначено раніше, відповідно до Закону України №4235-ІХ від 12.02.2025 «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Отже, Законом України №4235-ІХ було встановлено обов`язок військовозобов`язаних самостійно прибути до ТЦК та СП, або звернутися до ТЦК та СП через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста для отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в строк до 05.06.2025.
Як встановлено з матеріалів справи, 24.09.2025 позивачу було видано направлення уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження ВЛК та визначення придатності до військової служби, що підтверджується направленням № 4985705 від 24.09.2025 та журналом реєстрації направлень на ВЛК, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач розпочав проходження ВЛК 24.09.2025, що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду № 4985705 від 24.09.2025 р., виданими КНП Лохвицька міська лікарня.
Таким чином, колегія суддів вказує, що позивач почав проходити ВЛК 24.09.2025, тобто після спливу визначеного Законом України №4235-ІХ строку, а саме після 05.06.2025, тобто не звернувся самостійно до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста для отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби в строк до 05.06.2025.
Крім цього, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що в матеріалах справи відсутня довідка ВЛК про визнання позивача обмежено придатним у воєнний час, оскільки вказаний статус позивача підтверджується наявною в матеріалах справи копією військового квитка серії НОМЕР_2 , у якому вказано, що позивач є непридатним до військової служби в мирний час і обмежено придатним до військової служби у воєнний час. При цьому, колегія суддів вказує, що Законом України №4235-ІХ встановлено обов`язок громадян України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби, до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Доводи позивача, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 не були додержані приписи наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації», відсутність відеофіксації підтверджує порушення процедури розгляду справи, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 2 Розділу І Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 532 (далі – Інструкція № 532), уповноважені представники ТЦК та СП (далі - уповноважені представники), які здійснюють заходи оповіщення громадян, перевірку військово-облікових документів у період проведення мобілізації та/або дії правового режиму воєнного стану, призначаються наказом керівника ТЦК та СП.
Відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції № 532, застосування уповноваженими представниками технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- та відеофіксації, здійснюється з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку;
2) фіксації дій уповноважених представників.
При цьому, за приписами абзацу 2 частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (зі змінами, внесеними Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX), під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Таким чином, зазначені норми встановлюють обов`язок фіксації дій уповноваженими представниками ТЦК та СП під час перевірки документів. Обов`язку відеофіксації розгляду справи про адміністративне правопорушення уповноваженими представниками ТЦК та СП зазначені норми не містять.
Водночас, згідно зі статтею 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Отже, даною нормою закріплено строк повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату і місце розгляду справи.
Як було зазначено раніше, 24.09.2025 офіцером відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення № 506 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Позивачу роз`яснені його права, зазначено час, дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення (10:00 год. 01.10.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ), позивач отримав другий примірник протоколу, що підтверджується протоколом № 506 від 24.09.2025.
Із матеріалів справи встановлено, що на розгляд справи про адміністративне правопорушення до ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач не з`явився.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що позивач був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідач не мав обов`язку здійснювати відеофіксацію розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що він не міг бути присутній на розгляді справи про адміністративне правопорушення через свій стан здоров`я, протягом усього проміжку часу між складанням протоколу про адміністративне правопорушення та розглядом справи, призначеного 01.10.2025 р., дружина позивача намагалася повідомити відповідача про неможливість присутності позивача на розгляді справи через його перебування на лікуванні з 26.09.2025, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення позивачем відповідача про стан його здоров`я та отримання відповідачем клопотання про перенесення розгляду адміністративної справи.
Крім того, безпідставними є доводи апеляційної скарги про обізнаність відповідача про перебування позивача на лікуванні з посиланням на надісланий позивачу лист № 16/4/4751 від 10.10.2025, адже даний лист був надісланий позивачу після розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме після 01.10.2025, та з його змісту випливає, що він спрямований на розгляд заяви позивача про заміну військової служби на альтернативну (невійськову) службу, а не про перенесення розгляду адміністративної справи стосовно позивача.
Стосовно доводів позивача про те, що станом на 24.09.2025 р. згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП відповідач не мав права притягувати позивача до адміністративної відповідальності через сплив строків, передбачених ст. 38 КУпАП, колегія суддів вказує на таке.
Згідно з частиною 9 статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Як встановлено з матеріалів справи, вчинення позивачем правопорушення було виявлено 24.09.2025, що підтверджується протоколом № 506 від 24.09.2025. Постановою № 506 від 01.10.2025 позивача було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1, зокрема, у зв`язку з порушенням вимоги до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби та накладено штраф у сумі 17000 грн, тобто протягом трьох місяців з дня виявлення правопорушення та не пізніше одного року з дня його вчинення.
Отже, з урахуванням зазначених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що адміністративне стягнення на позивача було накладено у строк, передбачений частиною 9 статті 38 КУпАП.
Водночас, доводи позивача про те, що відповідач, маючи доступ до баз даних та можливість ініціювання притягнення порушників до адміністративної відповідальності, вже станом на 06.06.2025 мав би бути обізнаним про вчинення позивачем правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже чинним законодавством не встановлені строки вчинення відповідачем перевірки осіб на виконання ними обов`язку проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби. При цьому, вчинення позивачем правопорушення було виявлено 24.09.2025, тобто не пізніше одного року з дня його вчинення, а адміністративне стягнення було накладено 01.10.2025, тобто протягом трьох місяців з дня виявлення правопорушення.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при винесенні постанови № 506 від 01.10.2025 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтованою, тобто прийнятою з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження під час розгляду колегією суддів.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 02.03.2026 по справі № 538/1940/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено 28.04.2026 року