Єдиний унікальний номер справи № 755/11479/22
Провадження №22-ц/824/240/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Журби С.О., 
суддів Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Просто» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Просто» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 12 898,94 грн; витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн; 6 000,00 грн судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги.
Позов мотивований тим, що 16.02.2021 ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_2 уклали договір страхування серії PVP.S №2100542 майнових інтересів власника автомобіля «Tesla Model З», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
20.04.2021 в місті Києві на проспекті Академіка Глушкова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Tesla Model З», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.07.2021 встановлено, що пригода сталася в результаті порушення ОСОБА_1 ПДР України.
Відповідно до Звіту № 38-D/10/19 від 22.01.2022 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 106 433,56 грн, а відповідно до Рахунку-фактури № 12Р від 07.06.2021 вартість відновлювального ремонту становить 129 807,50 грн. 
Відповідно до платіжного доручення № 12178 від 13.07.2021 AT «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Tesla Model 3» в розмірі 119 332,50 грн. 
Страхувальник відповідача здійснив виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 40 341,35 грн. Не погоджуючись із розміром страхового відшкодування, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про відшкодування шкоди. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 із страхувальника відповідача було стягнуто страхове відшкодування в розмірі 66 092,21 грн.
За наведених обставин позивач вважав що, відповідач ОСОБА_1 зобов`язана відшкодувати грошові в розмірі: 119 332,50 грн - 106 433,56 грн = 12 898, 94 гривень.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року в позові ПАТ «Просто» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 23 травня 2024 позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що суд першої інстанції постановив оскаржуване судове рішення з порушенням норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і визнав встановленими обставини справи, які не були доведені, зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. 
11 липня 2024 року відповідачем подано відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін 
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Судом в ході розгляду справи встановлено, що 20.04.2021 о 12:50 год ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Audi», д.н.з. НОМЕР_3 у м. Києві по пр-ту Ак. Глушкова, 3, проявила неуважність, не врахувала дорожньої обстановки, в результаті чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «Tesla» д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до їх механічних пошкоджень.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.07.2021 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.14).
16.02.2021 між страховиком ПрAT «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_2 укладеного договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією автомобіля «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застраховані ПрАТ «СК «АРКС» за полісом АР №123652782 (франшиза 0 грн).
Крім того, за офертою від 18.05.2020 між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «АРКС» укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (приєднання), предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, пов`язані з цивільною відповідальністю за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 був пошкоджений і відповідно до Звіту від 22.01.2022 № 38-D/10/19 вартість матеріального збитку, завданого власнику цього транспортного засобу складає 106 433,56 грн.
18.11.2021 кошти у розмірі 40 341,35 грн, були перераховані ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на рахунок ПрАТ «Просто-страхування».
Господарський суд міста Києва рішенням від 29.07.2022 стягнув з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ПрАТ «Просто-страхування» страхове відшкодування у розмірі 66 092,21 грн, які 24.08.2022 були перераховані на рахунок позивача.
Таким чином, на користь ПрАТ «Просто-страхування» було виплачено страхове відшкодування у загальному розмірі 106 433,56 грн, який дорівнює вартості матеріального збитку, завданого власнику цього транспортного засобу «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначеного відповідно до Звіту від 22.01.2022 № 38-D/10/19.
З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2021 ПрАТ «Просто-страхування» перерахувало на рахунок ТОВ «ТРЄЙД-ДІМ Україна» страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу у розмірі 119 332,50 грн, розмір якого визначений на підставі рахунку-фактури від 07.06.2021 № 12Р (а.с.49,50).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що сам по собі рахунок - фактура не може підтвердити факт відновлення автомобіля «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Суд звернув увагу, що доказів відновлення пошкодженого транспортного засобу на суму, визначену у рахунку-фактурі, а також доказів фактично понесених матеріальних витрат на його відновлення, позивачем надано не було.
Таким чином, оскільки ПрАТ «Просто-Страхування» отримало страхове відшкодування у загальному розмірі 106 433,56 грн, який дорівнює вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначеного відповідно до Звіту від 22.01.2022 № 38-D/10/19, а також, враховуючи, що цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, і розмір завданої шкоди не перевищує ліміту відповідальності відповідача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Як убачається з апеляційної скарги, переважна більшість її доводів фактично повторюють позицію апелянта, заявлену ним в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. 
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91). 
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:
«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»
Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо колегія суддів при вирішенні апеляційної скарги звертає увагу на те що позивачем не надано належних доказів понесення витрат на проведення фактичного ремонту транспортного засобу. 
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
У постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа № 757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що обґрунтовуючи вартість ремонту транспортного засобу позивачем надано до суду першої інстанції лише рахунок фактуру № 12Р від 07.06.2021 року, який не може підтверджувати фактичне здійснення відновлювальних робіт автомобіля «Tesla Model 3 реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Верховний Суд у пункті 18.6. постанови від 29.04.2020 у справі № 915/641/19 зазначив, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер».
Доказів сплати позивачем вказаної в рахунку-фактурі суми коштів не надано. Тобто, не має належного та допустимого доказу понесення витрат на фактичне здійснення відновлювальних робіт автомобіля.
Таким чином судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо відсутності доказів фактичного понесення позивачем матеріальних витрат на відновлення транспортного засобу.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Щодо розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції.
До поданого на апеляційну скаргу відзиву відповідач долучив клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу. 
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
В порядку ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У поданому клопотанні про стягнення витрат на правову допомогу відповідач наводить детальний опис робіт (наданих послуг), однак не долучає до матеріалів справи договір про надання правової допомоги, в якому визначено обсяг, умови надання адвокатських послуг та порядок їх оплати, що позбавляє суд апеляційної інстанції об`єктивної можливості пересвідчитися у домовленості сторін щодо розміру оплати адвокатських послуг. 
Таким чином, вирішуючи питання про стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження понесених витрат у розмірі 15 000 грн, у зв`язку з чим клопотання відповідача про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Просто» залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана 

К.П. Приходько