ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1575/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Рильової В.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-95" (місцезнаходження: 61057, м. Харків, пров. Театральний,4; код ЄДРПОУ: 24186185) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Сахалінське" (місцезнаходження: 61057, м. Харків, пров. Театральний, 4; код ЄДРПОУ: 32337278) 	
про 	стягнення 818 630,00 грн. 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія-95" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сахалінське" (відповідач) заборгованості за договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 20.12.2021 у розмірі 818 630,00 грн.
Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.05.2026 судом прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-95" до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/1575/26. Справу № 922/1575/26 постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України. Відповідачу, згідно з частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.
28.05.2026 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№12860 від 28.05.2026). Як зазначає відповідач, у доданій платіжній інструкції № 763 у графі «призначення платежу» вказано про перерахування коштів згідно з «угодою б/н від 21.12.2021 р.» , при цьому отримувач платежу в інструкції чітко не зазначений. На думку Відповідача, за відсутності доказів зміни призначення платежу неможливо одноосібно встановити погоджені строки повернення коштів. Щодо специфіки управління активами, то відповідач вказує,що Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 р. на корпоративні права ТОВ «САХАЛІНСЬКЕ» було накладено арешт і передано їх в управління АРМА, яке за договором від 13.06.2023 р. передало 100% часток в управління АТ «Укрнафта». Оскільки заборгованість виникла до передачі часток в управління, а доходи від діяльності спрямовуються до Державного бюджету України, Відповідач зазначає, що вирішення питання про сплату боргу є неможливим без згоди та погодження з Управителем (АТ «Укрнафта») та АРМА. Листом від 08.08.2025 р. Відповідач уже повідомляв про це Позивача. На підставі зазначеного, відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.
Суд зазначає, що вказаний відзив подано відповідачем у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадженняі у справі та з урахуванням положень ст.165 ГПК України, а тому суд приймає вказаний відзив до розгляду та долучає до матеріалів справи.
Крім того, 28.05.2026 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи (вх.№12844 від 28.05.2026), в якій останній просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Укрнафта". Обґрунтовуючи вказану заяву, відповідач зазначає, що на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 у справі 757/12773/23-к накладено арешт на корпоративні права ТОВ «Сахалінське» (код ЄДРПОУ 32337278) та передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі АРМА) для здійснення заходів з управління. У подальшому, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.05.2023 № 454-р «Деякі питання управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у виняткових випадках» погоджено пропозицію Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, і Міністерства оборони щодо передачі в управління Публічному акціонерному товариству «УКРНАФТА» (код згідно з ЄДРПОУ 00135390) (далі ПАТ «УКРНАФТА») активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні. Надалі відповідач вказує, що на підставі Договору управління активами (майном) №130623/3 від 13.06.2023, укладених між АРМА (Установник управління) та ПАТ «УКРНАФТА» (Управитель), 100 % часток у статутному капіталі ТОВ «Сахалінське» та всі корпоративні права перебувають в управлінні ПАТ «УКРНАФТА». Як зазначає відповідач, за умовами укладеного Договору, управління активами (корпоративними правами ТОВ «Сахалінське») здійснюється на засадах збереження (та за можливості збільшення) економічної вартості Активів (пп.2.1.1 п.2.1 розділу 2 Договору). Доходи від управління корпоративними правами Відповідач зазначає, що 07.07.2023 рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Сахалінське», оформтури міста Харкова прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1024/26. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27 квітня 2026 року о 12:20. Встановлено відповідачам - п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву, із доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.
01.06.2026 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№13254 від 01.06.2026). У відповіді на відзив позивач не погоджуючись з твердженнями відповіадча зазначає,що отримувач коштів чітко ідентифікується за вказаними в платіжній інструкції № 763 індивідуальними реквізитами: розрахунковим рахунком, який збігається з текстом договору, та кодом ЄДРПОУ Відповідача (32337278). Термін «угода» є синонімом «договору», а помилка чи використання іншого слова в призначенні платежу не скасовує юридичного факту надання допомоги. Факт перерахування також підтверджується банківською випискою від 20.12.2021 р.. Крім того позивач вказує, що за весь час існування зобов`язання Відповідач жодного разу не заперечував наявність боргу, що підтверджується численними актами звіряння взаємних розрахунків за 2022–2025 роки. Крім того, у листі № 2/60 від 02.05.2024 р. (для аудиту) та у листі № 4/105 від 08.08.2025 р. ТОВ «САХАЛІНСЬКЕ» самостійно підтверджувало наявність цієї заборгованості. Також позивач стверджує, за своєю природою договір фінансової допомоги є договором позики (реальним договором). На думку позивача, оскільки ТОВ «САХАЛІНСЬКЕ» є окремою незалежною юридичною особою і згідно зі своїм Статутом та ст. 96 ЦК України самостійно відповідає за власні договірні зобов`язання всім належним йому майном, незалежно від зміни структури управління корпоративними правами. На підставі зазначеного, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.
Суд зазначає, що вказану відповідь на відзив подано позивачем з урахуванням положень ст.166 ГПК України, а тому суд приймає вказану відповідь на відзив до розгляду та долучає до матеріалів справи. 
Крім того, 01.06.2026 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про залучення третьої особи (вх.№13260 від 01.06.2026), в якому останній зазначає, що предметом даної судової справи є стягнення з відповідача суми заборгованості з наданої безпроцентної поворотної фінансової допомоги за Договором від 20.12.2021р. і відноситься до договірних зобов`язань та за предметним складом не може бути віднесений до корпоративних спорів і вирішується безпосередньо між сторонами двостороннього Договору, якими є позивач ТОВ «ЕНЕРГІЯ-95» та відповідач ТОВ «САХАЛІНСЬКЕ». Відтак, враховуючи те, що Відповідач є окремою та незалежною юридичною особою у відповідності до діючого законодавства та Статуту, і є стороною укладеного Договору від 20.12.2021р., то саме відповідач самостійно відповідає за невиконання своїх зобов`язань щодо неповернення отриманої від Позивача безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 20.12.2021р., тоді як ані АРМА, ані АТ «УКРНАФТА» не є сторонами Договору, відповідно підстави для залучення таких осіб, зокрема АТ «УКРНАФТА» до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відсутні. На підставі зазначеного, позивач просить суд в задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи - відмовити.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.06.2026 судом в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сахалінське" про залучення третьої особи та перехід до загального позовного провадження (вх.№12844 від 28.05.2026) - відмовлено. Прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву (вх.№ 12860 від 28.05.2026.). Прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відповідь на відзив (вх.№13254 від 01.06.2026).
09.06.2026 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх.№13900 від 09.06.2026). Відповідач наголошує, що акт звірки розрахунків не є первинним бухгалтерським документом, не доводить факт здійснення господарських операцій, а має лише інформаційний характер, фіксуючи тотожність ведення обліку. Оскільки в актах звірки Позивач жодного разу не посилався саме на договір від 20.12.2021 р. як на підставу виникнення заборгованості, встановити строки її повернення за цим договором неможливо. На підставі зазначеного, відповідач просить суд в задоволенін позовних вимог відмовити. 
Суд зазначає, що вказані заперечення на відповідь на відзив подано відповідачем з урахуванням положень ст.167 ГПК України, а тому суд приймає вказані заперечення на відповідь на відзив до розгляду та долучає до матеріалів справи.
Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до частини другоїстатті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Частиною четвертоюстатті 240 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши справу № 922/1575/26 в межах строку, встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України; всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач посилається на невиконання Відповідачем зобов`язань за Договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 20 грудня 2021 року (далі – Договір). 
Відповідно до п.1.1 Договору Позикодавець надає Товариству поворотну безпроцентну фінансову допомогу, а Товариство зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. 
Згідно п. 1.2 Договору Поворотна безпроцентна фінансова допомога, надалі фінансова допомога — сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (у відповідності до вимог Податкового кодексу України).
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Фінансова допомога надається в національній валюті України в розмірі 1 000 000,00 грн.
Крім того, відповідно до п.2.2. Договору Фінансова допомога може надаватися частинами, але загальна сума не перевищує суму, вказану в пункті 2.1. даного Договору.
В пункті 2.4 Договору сторони погодили, що Фінансова допомога надається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства з поточного або іншого рахунку Позикодавця, чи в будь-який інший спосіб, що не суперечить діючому законодавству України.
Згідно п. 3.1 Договору Фінансова допомога підлягає поверненню не пізніше «30» листопада 2022 року.
Положеннями п.4.1 Договору передбачено, що Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором відповідно до чинного законодавства України.
Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.
Як зазначає Позивач у позовній заяві на виконання умов Договору ним було частково надано фінансову допомогу, а саме перераховано 20.12.2021 року на банківський рахунок Відповідача в АТ «ПУМБ» суму в розмірі 818 630,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 763 (а.с.6).
Позивач наголошує, що після настання погодженого в п. 3.1 Договору строку (30.11.2022 р.), Відповідач отриману суму фінансової допомоги не повернув, чим на думку позивача порушив умови договору та вимоги ст. 525, 526, 530, 1049 Цивільного кодексу України.
Крім того, як вбачається з позовної заяви з метою досудового врегулювання спору, позивач неодноразово звертався до Відповідача з письмовими претензіями про сплату боргу, а саме: претензією за вих. № 4/84 від 31.12.2024 (отримана Відповідачем 10.01.2025), претензією за вих. № 4/67 від 10.07.2025 (отримана Відповідачем 10.07.2025), претензією за вих. № 4/48 від 19.03.2026 (отримана Відповідачем 27.03.2026). 
Такі претензії були залишені Відповідачем без задоволення, а заборгованість погашена не була.
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 202 ЦК України).
У силу положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Пунктом 3.1 Договору сторони встановили строк виконання обов`язку з повернення отриманих коштів — не пізніше 30 листопада 2022 року.
Частинами 1, 2 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з приписами ч., ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Матеріалами справи підтверджується факт укладення між позивачем та відповідачем договору поворотної фінансової допомоги, який підпадає під правове регулювання вищенаведених норм законодавства.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем платіжною інструкцією № 763 від 20.12.2021 перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 818 630,00 грн. з призначення платежу: «безвідсоткова зворотна фінансова допомога зг.з угодою б/н від 20.12.2021р , ПДВ не передбачено».
Як зазначалося судом вище, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що в платіжній інструкції №763 від 20.12.2021 в графі "отримувач" не зазначено назву ТОВ, а зазначено лише "Товариство з обмеженою відповідальніст", що на думку відповідача не може свідчити про те, що отримувачем є САМЕ ЙОГО підприємство.
З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється Цивільним кодексом України, законом і банківськими правилами (частина четверта статті 1088 Цивільного кодексу України).
За платіжним дорученням банк зобов`язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту (ч. 1 ст. 1089 Цивільного кодексу України).
Зміст і форма платіжного доручення та розрахункових документів, що подаються разом з ним, мають відповідати вимогам, встановленим законом і банківськими правилами. Банк не має права робити виправлення у платіжному дорученні клієнта, якщо інше не встановлено законом або банківськими правилами (ч.ч.1, 2 ст. 1090 Цивільного кодексу України).
Спеціальним законом у сфері безготівкових розрахунків є Закон України "Про платіжні послуги", що визначає загальний порядок проведення переказу коштів в межах України, а також встановлює відповідальність суб`єктів переказу.
Відповідно до п. 54 ч.1 ст.1 вказаного Закону - платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції;
Також відповідно до п.57 ч.1 ст.1 вказаного Закону платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.
Крім того, згідно п. 90 ч.1 ст.1 ЗУ "Про платіжні послуги" унікальний ідентифікатор - комбінація літер, цифр, символів або знаків, що надається користувачу надавачем платіжних послуг та дає змогу однозначно ідентифікувати користувача та/або його рахунок для цілей виконання платіжної операції;
Згідно з частинами 1-4 статті 40 Закону України "Про платіжні послуги" форма та порядок надання платіжної інструкції визначаються в договорі між користувачем та надавачем платіжних послуг, якщо інше не передбачено законодавством.
Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.
Зазначена ініціатором у платіжній інструкції інформація має передаватися без змін незалежно від залучення до виконання платіжної операції надавачів платіжних послуг, задіяних як посередники, комерційні агенти, чи використання платіжних систем.
Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію або відмовляє у її прийнятті в порядку, визначеному цим Законом.
За умовами частини 6 статті 41 Закону України "Про платіжні послуги" ініціювання платіжної операції є завершеним з моменту прийняття платіжної інструкції до виконання надавачем платіжних послуг платника.
Згідно з частиною 1 статті 43 Закону України "Про платіжні послуги" надавач платіжних послуг зобов`язаний прийняти до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію, за умови що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті.
Відповідно до частин 8, 9 статті 46 Закону України "Про платіжні послуги" надавач платіжних послуг вважається таким, що виконав належним чином платіжну операцію, якщо така операція виконана на користь отримувача відповідно до унікального ідентифікатора, зазначеного ініціатором у платіжній інструкції.
Надавач платіжних послуг не несе відповідальності перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжної операції, якщо ініціатором допущено помилку в унікальному ідентифікаторі.
У той же час, за умовами пункту 43 частини 1 статті 1 Закону України "Про платіжні послуги" встановлено, що неналежний отримувач - особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі.
Положеннями частини 2 статті 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом.
Пунктом 22 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою правління НБУ від 29.07.2022 № 163 (далі - Інструкція № 163) визначено, що надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції відповідність:
1) номера рахунку отримувача та коду отримувача або
2) унікального ідентифікатора отримувача.
Положеннями пункту 23 Інструкції № 163 передбачено, що надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише в разі відповідності інформації, зазначеної в підпункті 1 або в підпункті 2 пункту 22 розділу I цієї Інструкції, тій інформації про отримувача, що зберігається в цього надавача платіжних послуг.
Відтак, при зарахуванні коштів на рахунок отримувача в банку (відповідача) відсутні вимоги щодо перевірки коректності реквізитів відправника.
Відповідно до пункту 14 Інструкції № 163, надавач платіжних послуг платника під час виконання платіжної операції з рахунку платника зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції ініціатора відповідність:
1) номера рахунку платника та коду платника або
2) унікального ідентифікатора платника.
Надавач платіжних послуг приймає рішення щодо перевірки в платіжній інструкції інформації, зазначеної в підпункті 1 або в підпункті 2 пункту 14 розділу I цієї Інструкції, самостійно, а якщо він є учасником платіжної системи, то згідно з правилами платіжної системи.
Частиною 2 статті 87 Закону "Про платіжні послуги" встановлено, що платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. У разі виявлення невідповідності інформації платник має відшкодувати надавачу платіжних послуг шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.
Відтак, правильність та перевірка відомостей про платника покладаються на платника та надавача платіжних послуг платника.
Відповідно до підпунктів до п. 12 Інструкції надавач платіжних послуг приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію за умови, що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті.
Надавач платіжних послуг має право відмовити в прийнятті до виконання платіжної інструкції, якщо: 1) обов`язкові реквізити заповнено з порушенням вимог розділів II, IV цієї Інструкції та додатка до цієї Інструкції або обов`язкові реквізити, які встановлені правилами платіжної системи/внутрішніми правилами надавача платіжних послуг, заповнено з порушенням вимог щодо їх заповнення, установлених правилами платіжної системи/ внутрішніми правилами надавача платіжних послуг; 2) немає супровідних документів, надання яких разом із платіжною інструкцією передбачено законодавством України, цією Інструкцією, або закінчився строк дії цих супровідних документів; 3) платіжну інструкцію подано до надавача платіжних послуг з порушенням законодавства України або не може бути виконано відповідно до законодавства України. Надавач платіжних послуг у разі відмови в прийнятті наданої ініціатором платіжної інструкції повинен негайно повідомити про це ініціатора із зазначенням причини відмови та посиланням на норми законодавства України (за наявності). Надавач платіжних послуг надає ініціатору інформацію, пов`язану з невиконанням платіжної інструкції, оформленої в електронній формі, засобами дистанційної комунікації.
Надавач платіжних послуг отримувача в разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача має право зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів (у які враховується день зарахування коштів на рахунок до з`ясування надавачем платіжних послуг отримувача) та зарахувати кошти на рахунок до з`ясування для встановлення належного отримувача.
Суд зазначає, що Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах(стаття 10 вказаного Закону).
Пунктом 6 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996р. №118 визначено, що ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним.
Як вбачається з платіжної інструкції №763 в графі "код отримувача" вказано: 32337278.
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осібю, фізичних осіб - пфдприємців та громадських формувань зробленого на запит суду від 11.05.2026 ідентифікаційний код 32337278 належить юридичній особі - Товариству з обмеженою відповідальністю "Сахалінське".
Вказаний код зазначено і в договорі від 20.12.2021 в п.9 "реквізити сторін".
Крім того, Відповідно до Постанови НБУ «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні», всі рахунки клієнтів банків в Україні формуються за міжнародним стандартом ISO 13616. Номер рахунку IBAN складається з 29 символів і має сувору структуру: Перші два символи — код країни (UA). Наступні два символи — контрольний розряд, який розраховується за спеціальним математичним алгоритмом (модуль 97) і слугує для перевірки цілісності всього рахунку. Наступні шість символів — код банку (МФО). Всі інші символи — безпосередньо унікальний номер рахунку клієнта. 
Як вбачається з платіжної інструкції №763 від 20.12.2021 в ній зазначено рахунок отримувача: НОМЕР_1 .
Вказаний рахунок зазначено і в договорі від 20.12.2021 в п.9 "реквізити сторін".
Наведене вище дозволяє суду дійти висновку, що оскільки код та рахунок отримувача, які зазанчені в платіжній інстуркції №763 повністю відповідають реквізитам самого ТОВ «САХАЛІНСЬКЕ», визначеним у розділі 9 Договору, та враховуючи, що транзакція була успішно завершена банком, а кошти надійшли у володіння Відповідача, у суду відсутні будь-які сумніви щодо належної ідентифікації Відповідача як законного отримувача вказаних коштів за даним Договором.
Щодо посилань відповідача на те, що у доданій платіжній інструкції № 763 у графі «призначення платежу» вказано про перерахування коштів згідно з «угодою б/н від 20.12.2021 р., а не "зг з договором", судом оцінюються критично з огляду на таке. Аналізуючи норми чинного законодавства України, суд зазначає, що за своєю правовою природою, суттю та правовими наслідками поняття «угода» та «договір» у контексті цивільних та господарських зобов`язань є синонімічними та тотожними. 
Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
У той же час, згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Системний аналіз актів цивільного законодавства свідчить, що термін «угода» є загальноприйнятим еквівалентом поняття «двостороння або багатостороння угода» (правочин), яким і є договір. Така лінгвістична особливість жодним чином не свідчить про існування якогось іншого, окремого чи неіснуючого зобов`язання, оскільки і дата правочину (20.12.2021) в призначенні платежу, і отриувач та платник в платіжній інструкції №763 повністю відповідають сторонам укладеного Договору про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги. 
Аналогічна правова позиція є сталою у судовій практиці, оскільки Верховний Суд неодноразово наголошував на пріоритеті змісту правовідносин над їхньою словесною формою (принцип «substance over form» — перевага суті над формою). Назва документа чи використання синонімічних слів у первинних документах не змінює природу зобов`язання, якщо з усього масиву доказів чітко вбачається реальний намір сторін та фактичний рух коштів.
Щодо актів звіряння взаємних розрахунків, суд зазанчає таке.
За своєю правовою природою акт звіряння взаєморозрахунків є документом, який відображає стан взаємних зобов`язань сторін на певну дату, фіксує рух коштів за господарськими операціями та є результатом перевірки первинної документації. 
Дослідивши надані Позивачем акти звіряння взаєморозрахунків, суд встановив, що у цих документах відображено операцію з перерахування поворотної фінансової допомоги в розмірі 818 630,00 грн саме на підставі спірного Договору від 20.12.2021 року, а також чітко зафіксовано кінцеве сальдо — наявність боргу Відповідача перед Позивачем у вказаному розмірі, а саме 818 630,00 грн., тобто у тій сумі, яка була перерахована відповідно до платіжної інструкції №763. Вказані акти скріплені підписами та печатками Відповідача без жодних зауважень чи застережень.
Відповідно до сталої та послідовної правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (зокрема, у постанові від 04.12.2019 р. у справі № 916/1727/17), підписання акта звіряння взаєморозрахунків, у якому відображено заборгованість, за умови відсутності заперечень з боку боржника, свідчить про визнання ним такого боргу. Більше того, Верховний Суд наголошує, що підписання акта звіряння уповноваженою особою підтверджує волевиявлення сторони на визнання правомірності підстав виникнення зобов`язання (в даному випадку — Договору позики відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.
Стандарт "вірогідності доказів" не нівелює обов`язок суду щодо оцінки доказів в порядку приписів статті 86 ГПК України з урахуванням надання оцінки допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених у статті 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Необхідно зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний
Відповідні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц та постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 30.06.2022 у справі № 927/774/20.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За змістом статей 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків.
Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Так, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.
Надавши оцінку наявним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частинами першою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якими визначено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог; якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Враховуючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, судовий збір (з урахуванням понижуючого коефіціенту 0,8) - 9 823,56 грн. покладається судом на відповідача, з вини якого виник спір, та підлягає стягненню на користь позивача у даній справі.
На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сахалінське" (місцезнаходження: 61057, м. Харків, пров. Театральний, 4; код ЄДРПОУ: 32337278) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-95" (місцезнаходження: 61057, м. Харків, пров. Театральний,4; код ЄДРПОУ: 24186185) заборгованість у розмірі 818 630,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 823,56 грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "01" липня 2026 р. 

Суддя		В.В. Рильова	

Справа №922/1575/26