ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/392/26 

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О., за участю секретаря судового засідання Ярощук О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; код ЄДРПОУ 42399676)
до Комунального підприємства "РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ КЛІНІЧНИЙ ГОСПІТАЛЬ" Рівненської обласної ради (35311, Рівненська обл., Рівненський р-н, селище Клевань, вул. Деражненська, будинок 39; код ЄДРПОУ 05506690)
про стягнення 190 854 грн 33 коп.

у судове засідання з`явилися:
- від позивача: Піун Світлана Петрівна (в режимі ВКЗ);
- від відповідача: не з`явився

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою наявних технічних засобів відео- та звукозапису з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи (підсистема відеоконференцзв`язку).
ВСТАНОВИВ:

Заяви і клопотання сторін, процесуальні рішення.
31 березня 2026 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до Господарського суду Рівненської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Комунального підприємства "РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ КЛІНІЧНИЙ ГОСПІТАЛЬ" Рівненської обласної ради про стягнення 190 854 грн 33 коп., з яких: основний борг -183 393,00 грн; пеня - 6 783,03 грн; 3 % річних - 678,30 грн.
Ухвалою від 02/04/2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/392/26. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 28.04.2026. Визначено відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - 10 днів з дня вручення даної ухвали. Запропоновано сторонам подати заяви по суті спору та встановлено процесуальні строки для подання таких заяв.
16 квітня 2026 року від представника позивача надійшла заява про проведення усіх судових засідань у справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів адвоката Піун Світлани Петрівни.
Ухвалою від 16.04.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про участь у всіх судових засіданнях у режимі відеоконференції у справі - задоволено. Постановлено провести судове засідання 28.04.2026 та усі подальші судові засідання у Господарському суді Рівненської області у справі № 918/392/26 із представником позивача адвокатом Піун Світланою Петрівною в режимі відеоконференції.
28 квітня 2026 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до суду від Комунального підприємства "РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ КЛІНІЧНИЙ ГОСПІТАЛЬ" Рівненської обласної ради надійшла заява про визнання позову в частині стягнення основного боргу, в якій відповідач просить суд зменшити розмір пені та штрафних санкцій у вигляді 3% річних. Також відповідач просить суд із покликанням на ст. 130 ГПК України покласти на Комунальне підприємство "РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ КЛІНІЧНИЙ ГОСПІТАЛЬ" Рівненської обласної ради лише 50 % судового збору.
Процесуальні дії у судовому засіданні з розгляду справи по суті.
28 квітня 2026 року судом встановлено, що відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, про час дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином шляхом доставлення ухвали від 02/04/2026 до його електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЄСІТС 02.04.2026 о 18%:50 год. 
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, серед іншого, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Відповідно до абз 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відтак відповідач вважається таким, що отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 03.04.2026.
28 квітня 2026 року від Комунального підприємства "РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ КЛІНІЧНИЙ ГОСПІТАЛЬ" Рівненської обласної ради надійшла заява про визнання позову, у якій відповідач просить суд судове засідання 28.04.2026 провести без участі його представника.
Згідно з ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті засідання без участі відповідача.
Із урахуванням того, що відповідачем визнано позовні вимоги, суд дійшов висновку про ухвалення рішення у справі 918/392/26 за результатами даного судового засідання.
Стислий виклад позиції позивача. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між ним та відповідачем було укладено Договір постачання природного газу від 21.10.2025 № 16-11279/25-БО-Т, відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити природний газ, а відповідач – прийняти та оплатити його у визначені договором строки. На виконання умов Договору у період листопад–грудень 2025 року відповідачу було поставлено природний газ на загальну суму 332 195,15 грн, що підтверджується, між іншого, актами приймання-передачі природного газу, підписаними сторонами без зауважень. Відповідач, у порушення умов Договору, зокрема п. 5.1, не здійснив оплату за поставлений природний газ у встановлений строк, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 183 393,00 грн.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, суд встановив наступне.
20 жовтня 2026 року Комунальне підприємство "РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ГОСПІТАЛЬ ВЕТЕРАНІВ ВІЙНИ" Рівненської обласної ради (далі - споживач, із 27.10.2025 змінено назву на Комунальне підприємство "РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ КЛІНІЧНИЙ ГОСПІТАЛЬ" Рівненської обласної ради) подало до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі – постачальник) заяву №4962/0908/25 про приєднання до Договору постачання природного газу, що був розміщений за посилання https://www.naftogaztrading.com.ua/wp content/uploads/2025/10/bo-dogovir-postachannya-gazu-2025-2026.pdf на період листопад-грудень 2025 року.
21 жовтня 2025 року позивачем надано Згоду на приєднання до Договору постачання природного газу, повідомлено, що між позивачем та відповідачем укладений Договір постачання природного газу від 21.10.2025 № 16-11279/25-БО-Т (далі – Договір) шляхом приєднання Споживача до умов Договору, розміщеного за посиланням: https://www.naftogaztrading.com.ua/wp content/uploads/2025/10/bodogovir-postachannya-gazu 2025-2026.pdf, з врахуванням умов та інформації, зазначених Споживачем в Заяві приєднання до договору постачання природного газу від 20.10.2025 № 4962/0908/25. Дата набрання чинності Договору 21.10.2025.
Згідно п. 1.1 та 1.2 Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві, який є бюджетною установою/організацією відповідно до Бюджетного кодексу України, закладом охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладом охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), природний газ за ДК 021:2015 код 09120000-6 «Газове паливо» (природний газ), а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем для власних потреб.
У п. 1.5 визначено, що Договір є договором приєднання у відповідності до ст. 634 Цивільного кодексу України і може бути укладений лише шляхом приєднання Споживача до всіх його умов в цілому. Договір не є публічним договором в розумінні статті 633 Цивільного кодексу України.
У відповідності до п. 5.2 Договору, Сторони погоджуються, що час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер Договору є обов`язковим. Номер Договору формується Постачальником при укладанні цього Договору та зазначається у Згоді на приєднання до Договору постачання природного газу. Зміна Споживачем призначення платежу здійснюється виключно на підставі листа, який надається Постачальнику, але в будь якому випадку не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дня надходження відповідних коштів на рахунок Постачальника.
Згідно п 3.5 Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Судом встановлено, що на виконання умов Договору, в період листопад-грудень 2025 Позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 332 195,15 грн згідно актів приймання – передачі природного газу.
Акти приймання-передачі були підписані відповідачем без будь-яких зауважень:
- акт за листопад 2025 року на суму 148 802 грн 15 коп. підписаний відповідачем 12.12.2025;
- акт за грудень 2025 року на суму 183 393 грн 00 коп. підписаний відповідачем 12.01.2026.
Дані акти є підставою для розрахунків між сторонами.
Відповідно до пункту 5.1 Договору Споживач здійснює розрахунок за фактично переданий природний газ грошовими коштами на рахунок Постачальника, зазначений у розділі 14 цього Договору, відповідно до акта приймання-передачі природного газу, оформленого з боку Постачальника та надісланого Споживачу у порядку, визначеному підпунктом 3.5.2 пункту 3.5 Договору, - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання (передача) природного газу.
В той же час із розрахунку заборгованості станом на 19.03.2026 наданого позивачем (розрахунок не заперечується відповідачем), вбачається, що із належних до оплати за листопад-грудень 2025 року 332 195,15 грн відповідачем 27.12.2025 оплачено 148 802 грн 15 коп.
Відтак із первинних документів та із розрахунку заборгованості судом встановлено, що відповідач в порушення норм законодавства та умов Договору прострочив його виконання та накопичив заборгованість у сумі 183 393 грн 00 коп.
Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.
Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з нормами цивільного законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.
Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Оплату за переданий газ відповідач не здійснював та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору.
Отже, сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором складає 183 393,00 грн.
Відповідно ч. 2 ст. 46 ГПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 5 ст. 191 ГПК).
Заява про визнання позову в частині стягнення основного боргу підписана представником відповідача адвокатом Дяденчуком Анатолієм Івановичем (33028, м. Рівне, вул. Казимира Любомирського, 4-А) Повноваження представника відповідача підтверджуються довіреністю від 23.06.2025.
Згідно ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Пунктом 6 ст. 236 ГПК України визначено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині стягнення основного боргу не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Представник відповідача, підписавши заяву про визнання позову, має повноваження на вчинення цих дій і його дії не суперечать інтересам Комунального підприємства "РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ КЛІНІЧНИЙ ГОСПІТАЛЬ" Рівненської обласної ради. Внаслідок цього суд дійшов висновку про можливість прийняття визнання відповідачем позову в частині стягнення основного боргу.
З огляду на викладене у сукупності, позовні вимоги про стягнення з відповідача 183 939 грн 00 коп. основного боргу за природний газ за період листопад-грудень 2025 по Договору від 21.10.2025 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім цього, як вбачається, позивачем заявлено до стягнення позовні вимоги про стягнення 6 783,03 грн пені та 678,30 грн три відсотки річних.
Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 зазначає, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.
Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи договору узгодили між собою та зафіксували у п. 7.2 Договору, що у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1 Договору та/або строків оплати компенсації згідно з пунктом 8.4 Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні втрати та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Судом перевірено розрахунки пені та 3 % річних долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні є арифметично правильними.
З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору складає 6 783,03 грн (період нарахування із 03.02.2026 по 19.03.2026).
Відповідно до вимог п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.
Судом перевірено розрахунок 3 % річних долучений позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останній є арифметично правильним.
Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 678,30 грн (період нарахування із 03.02.2026 по 19.03.2026).
У заяві від 28 квітня 2026 року відповідач просить суд зменшити розмір пені та штрафних санкцій у вигляді 3% річних з огляду на статус відповідача як комунального неприбуткового підприємства, що здійснює діяльність у сфері лікарняних закладів та надає медичну допомогу ветеранам війни.
Розглянувши вказану вимогу відповідача суд зазначає наступне.
Щодо вимоги відповідача про зменшення 3% річних.
Стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).
Верховний Суд послідовно наголошував на тому, що за змістом наведеної норми Закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, у постановах Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17 та у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Таким чином, вимагати сплати суми боргу з урахуванням 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі № 366/203/21, від 09.11.2023 у справі № 420/2411/19 та від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.
Отже ст. 625 ЦК України закріпила право кредитора вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3% річних, яке нормативно закріплене зазначеним способом захисту майнового права та інтересу.
Визначене ч. 2 ст. 625 ЦК України право стягнення 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі, у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у ст. 625 Цивільного кодексу України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Отже суд звертає увагу та наголошує, що заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, а тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 Господарського кодексу України. Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2026 у справі № 922/4754/24.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.
Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.
До того ж у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 (провадження №12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору 3 % річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначила, що саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. 3 % річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. Таким чином, розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2025 у справі № 910/2991/24.
З урахуванням наведеного суд відмовляє у задоволенні вимоги відповідача про зменшення суми 678 грн 30 коп у вигляді 3 % річних, оскільки суд не може зменшити визначений ЦК України мінімальний розмір 3 % річних.
Щодо вимоги відповідача про зменшення пені.
Розглянувши вимогу відповідача 28 квітня 2026 року про зменшення пені судом враховуються наступні обставини.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) та відсотків річних таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок наведено також і у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).
Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки та відсотків річних.
В силу дії ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок також викладений у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №910/8698/19, від 08 жовтня 2020 року у справі №904/5645/19, від 14 квітня 2021 року у справі №922/1716/20, від 05 березня 2019 року у справі №923/536/18, від 10 квітня 2019 року у справі №905/1005/18).
Суд також констатує, що у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 міститься висновок про те, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
В той же час суд враховує, що у правовідносинах позивача та відповідача дійсно має місце прострочення зобов`язання зі сторони споживача. В той же час судом встановлено, що відповідач частково виконав грошове зобов`язання, сплативши 148 802,15 грн із належних 332 195,15 грн, що свідчить про вжиття ним заходів до належного виконання Договору.
Разом із тим позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, а також не доведено наявності негативних наслідків, які б були співмірними із заявленим до стягнення розміром штрафних санкцій.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що відсутність доведених збитків кредитора, а також невідповідність розміру неустойки наслідкам порушення зобов`язання може бути підставами для її зменшення.
Неустойка за своєю правовою природою є способом забезпечення виконання зобов`язання та заходом цивільно-правової відповідальності, основною метою якого є стимулювання боржника до належного та своєчасного виконання взятих на себе зобов`язань.
Водночас неустойка не повинна набувати карального характеру та використовуватися як засіб отримання кредитором невиправданих додаткових прибутків, а має забезпечувати розумний баланс між інтересами сторін.
Суд враховує статус відповідача як комунального неприбуткового підприємства, що здійснює діяльність у сфері лікарняних закладів та надає медичну допомогу ветеранам війни.
Враховуючи викладене, суд вважає зазначені обставини такими, що мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки та підлягають урахуванню з метою дотримання балансу інтересів сторін.
Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що зменшення неустойки у розмірі 6 783 грн 03 коп. на 20 % у даному випадку буде виправданим та необхідним.
Висновки за результатами розгляду спору.
Суд, за результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені, враховуючи що відповідач визнав позовні вимоги 28 квітня 2026 року в частині стягнення основного боргу, і серед іншого обґрунтовано просить суд зменшити розмір пені, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення із Комунального підприємства "РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ КЛІНІЧНИЙ ГОСПІТАЛЬ" РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» основного боргу у сумі 183 393 грн 00 коп, пені у сумі 5 426 грн 42 коп., три проценти річних у сумі 678 грн 30 коп.
У решті позовних вимог про стягнення 1 356 грн 61 коп. пені суд відмовляє.
Розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України). 
Відповідно до п. 2 ч. 1 та п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Розмір сплаченого судового збору згідно з заявленою позивачем ціни позову складає 2 662 грн 40 коп. (із урахуванням коефіцієнту 0,8). Так, Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» сплачено 2 662 грн 40 коп. згідно із платіжною інструкцією № 0000035487 від 27.03.2026.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Зважаючи, що відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, а судом позовні вимоги визнані обґрунтованими в повному обсязі (зменшення пені на 20 % не впливає на розмір судового збору), судовий збір в розмірі 1 279 грн 16 коп. (50 % судового збору від 2 558 грн 32 коп. за суму основного боргу) покладається на відповідача.
Решта 50 % судового збору за суму основного боргу у розмірі 1 279 грн 16 коп. підлягає поверненню позивачу з огляду на норми ч. 1 ст. 130 ГПК України. Ухвалу про повернення судового збору буде видано після набрання рішенням законної сили.
Судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 3 ст. 551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.
Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 05.04.2018 у справі № 917/1006/16, від 03.04.2018 у справі № 902/339/16.
Згідно із ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Із урахуванням того, що суд зменшив розмір неустойки та задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних і пені - судовий збір у розмірі 104 грн 08 коп. покладається на відповідача.
Відтак суд ухвалює стягнути з відповідача на користь позивача 1 383 грн 24 коп. (1 279 грн 16 коп. + 104 грн 08 коп.).
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 130, 231, 182, 183, 191, 196, 202, 233, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд
УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Комунального підприємства "РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ КЛІНІЧНИЙ ГОСПІТАЛЬ" РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ про стягнення 190 854 грн 33 коп. задовольнити частково.
2. Стягнути з Комунального підприємства "РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ КЛІНІЧНИЙ ГОСПІТАЛЬ" РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ (35311, Рівненська обл., Рівненський р-н, селище Клевань, вул. Деражненська, будинок 39; код ЄДРПОУ 05506690) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; код ЄДРПОУ 42399676) основний борг у сумі 183 393 (сто вісімдесят три тисячі триста дев`яносто три) грн 00 коп, пеню у сумі 5 426 (п`ять тисяч чотириста двадцять шість) грн 42 коп., три проценти річних у сумі 678 (шістсот сімдесят вісім) грн 30 коп., 1 383 (одна тисяча триста вісімдесят три) грн 24 коп. судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
4. У решті позовних вимог про стягнення 1 356 грн 61 коп. пені - відмовити.
5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; код ЄДРПОУ 42399676) з Державного бюджету 1 279 (одна тисяча двісті сімдесят дев`ять) грн 16 коп. судового збору, сплаченого на підставі платіжної інструкції № 0000035487 від 27.03.2026, копія якої знаходиться в матеріалах справи № 918/392/26. Ухвалу видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.
Повне рішення складено та підписано суддею "04" травня 2026 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О.Пашкевич