ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3478/24  Номер провадження 22-ц/814/115/26	Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., 
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживачів
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 31 січня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» зобов`язати ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» зняти з обліку ос. рахунку № НОМЕР_1 , та спростувати всі шахрайські приписки ПТЕ по ос. рахунку № НОМЕР_1 .
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що ним було в два етапи проведено відключення всіх чотирьох батарей опалення його квартири, всі металеві стояки були замінені на поліпропіленові труби без штуцерів відводу в квартиру. Вказував, що відключення від централізованого опалення було здійснено з урахуванням відсутності заперечень відповідача.
Зазначав, що більше 20 років ним не використовується послуга ПТЕ гарячого водопостачання.
Вказано, що підставою звернення до суду із позовом стала заява ПТЕ № 29-01/8-163-150-0 від 20.09.2024 про видачу судового наказу. 
Також зазначав, що ніяких договорів з відповідачем ним не укладалося, ніяких послуг від відповідача ним більше трьох років не отримується, всі комунікації (шість стояків “теплопостачання” та два стояка так званого “гарячого водопостачання”) є його власністю та проходять через його квартиру транзитом.
Вважає, що відповідач злочинно нав`язує свої послуги, які є злочином проти державних інтересів енергозбереження.
Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 31 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на його незаконність, просив скасувати рішення.
Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що суд при ухваленні рішення порушив засади верховенства права, рішення є незаконним та необґрунтованим.
Зазначав, що суд ухвалюючи рішення, проігнорував доводи позивача викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, не надав їм оцінки.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що спірні правовідносини, що виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються нормами цивільного законодавства та, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Позивач ОСОБА_1 є споживачем послуги з постачання теплової енергії та постачання та послуги з постачання гарячої води, що надається підприємством за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено, що співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 не повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення щодо вибору моделі договірних відносин і не уклали з підприємством відповідний договір на послугу з постачання теплової енергії.
Також встановлено, що між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 з 01.12.2021 вважається укладеним Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі – Договір 1) та Індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води (далі – Договір 2), які є публічними договорами приєднання та розміщені на сайті ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».
Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що Матеріали справи не містять даних, що позивач звертався до Міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП при виконавчому комітеті Полтавської міської ради для надання дозволу на відключення квартири АДРЕСА_3 від мереж ЦО і ГВП та встановлення індивідуального опалення. Також матеріали не містять даних, що позивач звертався до ВАТ «Полтавагаз» та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» для отримання технічних умов та розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Таким чином, позивачем не було дотримано визначений законом порядок відключення від мереж централізованого опалення.
Місцевий суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що квартиру відключено від централізованого опалення у вставленому законодавством порядку, тому вказане відключення від мережі централізованого опалення є самовільним, та не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов`язків щодо сплати за надану теплову енергію.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі - Закон).
Згідно положень ст. 1 Закону виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
При цьому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 цього Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Відповідно до ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово- комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель та виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Дана норма повністю узгоджується із правовою нормою, викладеною у п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій ст. 19 ЗУ «Про житлово- комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).
Відповідно до ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
За приписами п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. При цьому, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
01.10.2021 набрали чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1022 та № 1023 від 08.09.2021, якими затверджено типові публічні договори приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії та про надання послуг з постачання гарячої води.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. З текстом договору на послугу з постачання теплової енергії споживачі мають змогу ознайомитись на офіційному сайті підприємства http://te.pl.ua/.
За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. З огляду на наведені вище норми чинного законодавства та зважаючи на те, що надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води підприємством «Полтаватеплоенерго» не припинено та здійснюється безперервно свідчить про те, що позивач є споживачем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Таким чином, обгрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 з 01.12.2021 укладено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання.
За таких обставин безпідставними є доводи позивача про те, що він не підписував жодних договорів із ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», а тому не має зобов`язань перед підприємством.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було проведено відключення всіх чотирьох батарей опалення, а відключення від централізованого опалення було здійснено з урахуванням відсутності заперечень відповідача, з наступних підстав.
Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року за № 1198 передбачено, що споживач теплової енергії зобов`язаний погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплопостачання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії.
Згідно з вимогами будівельних норм при проектуванні будинку, в якому передбачається централізоване теплопостачання, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі опалення гідравлічно ув`язані для забезпечення стабільної роботи внутрішньобудинкової системи загалом. Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від`єднання від централізованого опалення) погіршує роботу системи в цілому, чим порушує права інших мешканців, що є неприпустимим.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний дотримуватись вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.
Відповідно до пунктів 24-27 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади, самовільне відключення забороняється. Відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення, відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за умови, що проведення таких робіт ґрунтується на дозволі Міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж централізованого опалення. Підставою для припинення відносин з приводу теплопостачання є затвердження постійно діючою Міжвідомчою комісією для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, акту про відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.
З 17 вересня 2019 року набув чинності наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 липня 2019 № 69, яким затверджено Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води. При цьому, втратив чинність наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2005 року № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 09 грудня 2005 року за № 1478/11758 (із змінами).
Сама процедура відключення не зазнала суттєвих змін та передбачає, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної діючим Порядком процедури.
Відповідно до вказаного Порядку для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення він повинен звернутися до міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі ЦО і ГВП з відповідною письмовою заявою. У заяві повинні бути зазначені причини відключення. З урахуванням технічних можливостей даного населеного пункту комісія виносить рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО виконує проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі ЦО виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника приміщення (по закінченні робіт складається акт про відключення від мережі ЦО і в десятиденний строк подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання).
Відповідно до п. 40 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії споживач зобов`язаний дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства (не допускати втручання у внутрішньобудинкову систему теплопостачання її переобладнання) під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.
Оскільки, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до Міжвідомчої комісії Полтавської міської ради, отримання технічних умов від ВАТ «Полтавагаз» чи ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», або наявності затвердженого проекту відокремлення, твердження про «відсутність заперечень відповідача» не замінює собою визначену законом адміністративну процедуру, а тому самовільне демонтування елементів внутрішньобудинкової системи опалення є самовільним відключенням, яке не звільняє власника від обов`язку оплачувати послуги теплопостачання.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що труби, які проходять через квартиру позиваач є його власністю і послуга не споживається, не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст. 382 Цивільного кодексу України та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», всі внутрішньобудинкові мережі є спільною сумісною власністю всіх співвласників будинку. Вони є єдиною інженерною системою. 
За відсутності радіаторів, транзитні стояки виділяють теплову енергію в об`єм квартири, забезпечуючи підтримання нормативного мікроклімату будинку в цілому. 
Оскільки квартира знаходиться всередині теплового контуру будинку, позивач фактично споживає теплову енергію, необхідну для опалення всього будинку та місць загального користування.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з ухваленим рішенням.
Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну правову оцінку зібраним доказам і ухвалив законне та обґрунтоване рішення. 
Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування рішення.
Оскільки доводи апеляційної скарги повністю спростовуються нормами чинного законодавства, висновками суду та матеріалами справи, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 31 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року.

Головуючий    Т.В. Одринська 

Судді       О.О. Панченко

В.П. Пікуль