Справа № 464/6315/25
пр.№ 2/464/998/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2026 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого – судді Жили В.С.,
за участі: секретаря судового засідання – Леонової А.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, 
встановив:

Позивачка фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликалась на те, що 03.04.2021 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі – ТДВ «СК «Гардіан») та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування майна № МН/ВГ-21-6158-ЛВЗ, відповідно до умов якого ТДВ «СК «Гардіан» взяло на себе обов`язок відшкодувати витрати при настанні страхового випадку стосовно застрахованого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . За вищевказаною адресою, 25.10.2021 сталась страхова подія, а саме залиття квартири, про що було складено відповідний акт. Відповідно до означеного акту про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення винною особою є відповідачка ОСОБА_2 , яка у вказаному акті визнала свою вину та зобов`язалась відшкодувати витрати в повному обсязі. В подальшому, ФОП ОСОБА_5 визначив розмір завданого матеріального збитку, що становить 7 651,40 грн., та був відшкодований ТДВ «СК «Гардіан» власниці квартири ОСОБА_4 у вказаному розмірі. 
14.08.2025 між ТДВ «СК «Гардіан» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги № 1/Г, відповідно до якого від ТДВ «СК «Гардіан» до позивачки перейшло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_2 . Враховуючи наведене, позивачка ФОП ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачки завдану матеріальну шкоду у розмірі 7 651,40 грн.
Враховуючи малозначність справи, ухвалою судді від 19.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Позивачка ФОП ОСОБА_1 та її представник Капля А.С. будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 20.05.2026 не з`явились. Натомість, разом із позовною заявою представником позивачки подано заяву, у якій вона просила розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечила. 
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання 20.05.2026 повторно не з`явилась, відзив на позовну заяву не подала, належним чином повідомлялась про дату, час і місце судового засіданн я шляхом скерування судових повісток про виклик до суду засобами поштового зв`язку рекомендованими поштовими відправленнями на адресу її зареєстрованого місця проживання.
Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 та від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, в разі коли фактичне місце проживання особи – учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її заявленому місцю проживання, і дана особа своєчасно не довела про це до відома суду, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю фізичну особу.
Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації щодо місця проживання особи, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм зареєстрованим місцем проживанням покладається саме на фізичну особу.
З огляду на викладене, враховуючи те, що судом відкладався розгляд справи, однак в судове засідання відповідачка повторно не з`явилась, доказів поважності причин неявки в судове засідання суду не надано, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 280 – 283 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою усіх учасників справи, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини спірних відносин.
Судом встановлено, що 03.04.2021 між ТДВ «СК «Гардіан» та ОСОБА_4 , яка є співвласницею квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 15.07.2009 № НОМЕР_1 , укладено договір добровільного комплексного страхування майна та відповідальності перед третіми особами № МН/ВГ-21-6158-ЛВ3.
Відповідно до умов укладеного договору, страховик відшкодовує збитки, які є наслідком події або групи подій, на випадок яких проводиться страхування і які має ознаки ймовірності та випадковості настання, а саме при набутті чинності рішення суду або згоди страхувальника та страховика щодо задоволення пред`явлених відповідно до норм та на основі діючого цивільного законодавства України до страхувальника третіми особами вимог щодо відшкодування заподіяних їм збитків або шкоди.
Пунктом 1.2 означеного договору встановлено перелік страхових випадків, серед яких, зокрема, дія води – раптові аварії водопровідних, каналізаційних, опалювальних, протипожежних або інших гідравлічних систем, проникнення води або інших рідин із сусідніх приміщень, спрацьовування протипожежних систем (не викликаних необхідністю їхнього включення).
25.10.2021 мала місце страхова подія, а саме залиття квартири АДРЕСА_2 , про що відповідною комісією мешканців будинку було складено акт про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення від 25.10.2021 № 16.
При складанні означеного акту була присутня потерпіла сторона ОСОБА_4 та винуватець шкоди ОСОБА_2 , яка визнала факт затоплення нею квартири АДРЕСА_2 , а також зобов`язалась відшкодувати завдану матеріальну шкоду у повному обсязі, що посвідчується її власноручним підписом в акті № 16.
На підставі вказаної події страхувальником ОСОБА_4 до ТДВ «СК «Гардіан» 25.10.2021 було подано повідомлення про страховий випадок та заяву про виплату страхового відшкодування у відповідності до укладеного договору добровільного комплексного страхування майна та відповідальності перед третіми особами від 03.04.2021 № МН/ВГ-21-6158-ЛВ3.
Суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , на підставі огляду квартири АДРЕСА_2 , було складено звіт про незалежну оцінку № G-14714 від 06.11.2021, з визначенням розміру матеріального збитку, що становить 7 651,40 грн. До вказаного звіту також додано фотознімки пошкодженого при залитті квартири майна, що додатково підтверджує факт настання страхового випадку.
Враховуючи наведене вище, страховиком ТДВ «СК «Гардіан» було відшкодовано потерпілій ОСОБА_4 завдану матеріальну шкоду у розмірі 7 651,40 грн., що підтверджується наданою позивачем копією платіжного доручення від 12.01.2022 № 29830.
14.08.2025 між ТДВ «СК «Гардіан» та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги № 1/Г, відповідно до якого, а також з урахуванням додатку № 1 до вказаного договору, платіжної інструкції Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 20.08.2025 № 200 щодо оплати означеного права, ФОП ОСОБА_1 набула права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_2 у розмірі 7 651,40 грн., що була сплачена ОСОБА_4 у якості страхового відшкодування.
Заходи з досудового врегулювання спору, що підтверджується наданою позивачкою копією вимоги про відшкодування збитків в порядку регресу від 19.08.2025, що була направлена на адресу відповідачки, до врегулювання спору між сторонами не призвели.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі передати (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої.
Позивачем належними та допустимими письмовими доказами доведено факт страхової виплати ОСОБА_4 у сумі 7 651,40 грн., за укладеним між нею та ТДВ «СК «Гардіан» договором добровільного комплексного страхування майна та відповідальності перед третіми особами № МН/ВГ-21-6158-ЛВ3 від 03.04.2021, на підставі настання страхового випадку, а саме залиття її квартири.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги по суті є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).
Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Аналізуючи наведені норми права та надані позивачкою докази, суд констатує, що до ФОП ОСОБА_1 , відповідно до укладеного між ТДВ «СК «Гардіан» та ФОП ОСОБА_1 договору про відступлення права вимоги від 14.08.2025 № 1/Г, перейшло право грошової вимоги до відповідачки  ОСОБА_2 .
Враховуючи фактичні обставини справи та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ФОП ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 7 651,40 грн., завданої внаслідок залиття квартири, оскільки страховиком ТДВ «СК «Гардіан» було відшкодовано завдану матеріальну шкоду потерпілій особі, а до позивачки ФОП ОСОБА_1 перейшло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_2 , яка є винною у заподіянні відповідної шкоди та не відшкодувала таку в добровільному порядку.
Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає таке. 
Судові витрати згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 цієї статті).
Положеннями частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, за приписами ч. 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
За змістом додаткової постанови Верхового Суду від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункти 268 - 270 вказаного рішення).
Таким чином, суд, розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі (3 000 грн.), адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності та розумної необхідності таких витрат.
Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивачки адвокат Капля А.С. подала до суду копію договору про надання правової допомоги № 4 від 20.08.2025, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5115/10 від 07.07.2017, видане Каплі А.С., копію ордеру про надання правничої допомоги серії АІ № 1986597 від 29.08.2025, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 23.08.2025 до договору про надання правової допомоги № 4 від 20.08.2025, згідно з яким вартість виконаних адвокатом послуг за означеним договором становить 3 000 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що за результатами розгляду цієї справи підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, суд виходить з принципів співмірності, розумності судових витрат та враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг позивачці, складність справи, яка визнана судом як незначної складності та розглядалась у спрощеному провадженні з викликом сторін, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розгляд справи без участі представника позивачки та неявки представника у жодне із судових засідань, розумність їхнього розміру та приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки з 3 000 грн. до 1 000 грн.
Усталеність такої правової позиції щодо можливості суду за власною ініціативою здійснювати розподіл судових витрат із врахуванням зазначених вище критеріїв підтверджується актуальною судовою практикою суду касаційної інстанції, що вбачається, зокрема, із постанов Верховного Суд від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц, від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20 та ін.
Окрім цього, з врахуванням вимог частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, враховуючи перебування головуючого судді у відпустці, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення, а саме 29.05.2026.
Керуючись статтями 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири, у розмірі 7 651 (сім тисяч шістсот п`ятдесят одна) гривня 40 (сорок) копійок.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 211 (дві тисячі двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок, які складаються із витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 122,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтями 273, 289 ЦПК України.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне судове рішення складено 29.05.2026.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивачка: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження фізичної особи-підприємця:  АДРЕСА_3 .
Відповідачка:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя         Володимир ЖИЛА