РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2026 року 	м. Рівне	№460/4538/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 	
 	про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі – відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення №172050008081 від 03.02.2026, зобов`язання зарахувати до стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 15.07.2002 по 28.10.2002 та з 30.10.2007 по 31.01.2008, призначити та виплачувати з 26.01.2026 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся із заявою до органу Пенсійного фонду щодо призначення пенсії, додавши до неї всі необхідні документи, у тому числі ті, які підтверджують загальний та пільговий стаж. Відповідач розглянув його заяву та додані до неї документи й виніс рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Позивач зазначає, що відповідач не зарахував до його страхового та пільгового стажу окремі періоди роботи, а тому протиправно відмовив у призначенні пенсії.
Ухвалою суду від 23.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Заперечуючи проти позову, стверджує, що дії управління щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є правомірними, оскільки незарахований період трудової діяльності позивача не підтверджено атестацією робочих місць за умовами праці.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд встановив таке.
06.01.2026 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, додавши до заяви перелік документів згідно з розпискою-повідомленням (а. с. 6).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 14.01.2026 №172050008081 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю пільгового стажу.
У цьому рішенні було зазначено, зокрема, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно з пільговою довідкою від 07.10.2025 №307, виданою АТ «НАЕК “Енергоатом”», філія ВП «Рівненська атомна електрична станція», оскільки згідно з актом перевірки від 21.11.2025 №1700-1002-1/6528 рекомендовано надати оновлену довідку. Оновлену довідку не долучено, також відсутня довіреність на право підпису довідок про стаж заступником генерального директора з персоналу.
26.01.2026 позивач повторно звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, додавши до неї додаткові документи (а. с. 19–20).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 03.02.2026 №172050008081 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
У зазначеному рішенні вказано, що вік заявника становить 52 роки 03 місяці 03 дні, страховий стаж – 36 років 01 місяць 21 день, стаж з урахуванням додаткових років (Список №1) – 43 роки 01 місяць 21 день. Пільговий стаж за Списком №1 становить 07 років 10 місяців 13 днів. За доданими документами до пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано періоди трудової діяльності з 15.07.2002 по 28.10.2002 та з 30.10.2007 по 31.01.2008 згідно з довідкою №31 від 23.01.2026, оскільки відсутні накази про атестацію робочих місць за умовами праці.
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно з статтею 8 Закону №1058-IV громадяни України мають право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пунктом 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Статтею 114 цього Закону передбачено умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, необхідною умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є наявність необхідного страхового та пільгового стажу та обов`язкова віднесеність посади до списків №1 та №2.
Як встановлено судом, за змістом спірного рішення відповідачем до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1 не зараховано періоди трудової діяльності: з 15.07.2002 по 28.10.2002, з 30.10.2007 по 31.01.2008, що призвело до обрахунку такого стажу у меншому розмірі та стало підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
У силу вимог ст.48 Кодексу законів про працю України та ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», №1788-XII від 05.11.1991, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В п.3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним Фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній відповідних записів.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 16.05.2019 у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списками № 1 та №2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.
Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року у справі №311/2865/13-а.
Відповідно до відомостей трудової книжки позивача НОМЕР_1 позивач:
- 09.07.1992 прийнятий в Рівненську АЕС в електричних цех електромонтером з ремонту апаратури релейного захисту та автоматики по 3 розряду;
- 18.12.1992 звільнений по ст.36 п.3 КЗпП України;
- 26.12.1994 прийнятий в Рівненську АЕС в електричний цех в електротехнічну лабораторію на дільницю по високовольтним випробуванням електромонтером по випробуваннях і вимірюваннях по ІІІ групі;
- 25.04.2002 присвоєна IV група електромонтера з випробувань та вимірювань;
- 19.11.2009 присвоєна V група електромонтера з випробувань та вимірювань.
Трудова книжка містить також записи про перейменування ВО РАЕС на Державне підприємство НАЕК «Енергоатом» ВП РАЕС Міністерства України, а також про атестацію робочого місця, передбачених Списками №1, №2.
Відповідно до наказів Рівненської АЕС від 20.06.1997 № 1377 "Про результати атестації робочих місць", від 29.10.2002 № 3251 та від 17.11.2003 №4836 «Про надання додаткової відпустки», та Переліку професій і посад на пільгове пенсійне забезпечення» на вказаному підприємстві була проведена атестація робочих місць, за результатами якої було затверджено перелік виробництв, робіт, професій та посад, працівники яких мають право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №1, відповідно до якого посади, на яких у вищевказані періоди роботи перебував позивач включені до переліку найменувань, професій, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Крім того, пільговий характер роботи позивача в період з 27.06.1995 по 15.09.1995, з 21.10.1995 по 15.12.1995, з 22.03.1996 по 30.04.1996, з 22.07.1996 по 13.09.1996, з 04.11.1996 по 15.12.1996, з 07.04.1997 по 30.05.1997, з 01.09.1997 по 30.10.1997, з 27.04.1998 по 12.06.1998, з 14.09.1998 по 14.11.1998, з 11.05.1999 по 30.06.1999, з 02.08.1999 по 30.09.1999, з 05.10.1999 по 03.01.2000, з 23.03.2000 по 30.04.2000, з 07.08.2000 по 30.09.2000, з 20.11.2000 по 08.02.2001, з 03.04.2001 по 29.05.2001, з 09.07.2001 по 24.08.2001, з 25.11.2001 по 05.02.2002 за посадою електромонтер по випробуваннях і вимірюваннях ІІІ група, з 15.07.2002 по 31.08.2008 за посадою електромонтер по випробуваннях і вимірюваннях IV група також підтверджується довідкою ВП «Рівненська атомна електростанція» ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ», яка є правонаступником Рівненської АЕС від 23.01.2026 №31 ро підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Довідка видана на підставі особової картки форми П-2, наказів по особовому складу, наказів про атестацію робочих місць: (вперше) №1377 від 20.06.1997, від 29.10.2002 №3251, №4836 від 17.11.2003, №5395 від 21.11.2005.
Згідно із зазначеною довідкою стаж позивача за Списком №1 складає 8 років 5 місяців 4 дні.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що надана позивачем довідка містить неправдиві або недостовірні відомості.
Натомість за змістом спірного рішення відповідачем пільговий стаж позивача по Списку №1 обраховано у розмірі 07 років 10 місяців 13 днів. За доданими документами до пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано періоди трудової діяльності: з 15.07.2002 по 28.10.2002, з 30.10.2007 по 31.01.2008, згідно довідки №31 від 23.01.2026, оскільки відсутні накази про атестацію робочих місць за умовами праці.
Щодо доводів відповідача щодо відсутності результатів проведеної атестації робочих місць, суд зазначає наступне.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №442 від 01 серпня 1992 року (далі - Порядок №442) та Методичними рекомендаціями, затвердженими постановою №41 від 01 вересня 1992 року (далі Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
На працівника, зайнятого на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, суд вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Висновки аналогічного характеру викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19).
Таким чином, вказані відповідачем підстави у спірному випадку не можуть бути визначальними обставинами для не зарахування до пільгового стажу за Списком №1 позивача періоду роботи з 15.07.2002 по 28.10.2002, з 30.10.2007 по 31.01.2008.
З огляду на це, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №172050008081 від 03.02.2026 є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Отже, органи Пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком №1 періоди його роботи з 15.07.2002 по 28.10.2002, з 30.10.2007 по 31.01.2008 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 26.01.2026 та прийняти рішення по суті, з урахуванням правової оцінки суду, наданої у цьому рішенні.
Відповідно до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №172050008081 від 03.02.2026.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 15.07.2002 по 28.10.2002, з 30.10.2007 по 31.01.2008. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 26.01.2026 та прийняти рішення по суті, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області витрати у виді судового збору у сумі 665,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,Житомирська обл.,10003. ЄДРПОУ/РНОКПП 13559341) 

Повний текст рішення складений 15.05.2026.

Суддя       Олег ГРЕСЬКО