ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткова)
29 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 757/33649/24-ц
провадження № 61-485св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Решетов Віктор Вікторович, про ухвалення додаткового рішення
у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивачка) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,
ухвалив постанову про таке:
І. Короткий зміст позовних вимог та судових рішень
1. У липні 2024 рокупозивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей.
2. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
3. Постановою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року касаційну скаргу позивачки залишено без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
ІІ. Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення
4. 06 березня 2026 року представник відповідача - адвокат Решетов В. В. подав до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просить поновити строк на долучення до матеріалів справи доказів понесення судових витрат, стягнути з позивачки на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.
5. Заява мотивована таким:
- гонорар адвоката був визначений у договорі про надання правової допомоги у фіксованому розмірі;
- відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною;
- для відшкодування витрат на правничу допомогу немає необхідності деталізувати витрати часу, якщо це не вимагається договором між клієнтом та адвокатом;
- оскільки суди в позові відмовили, то судові витрати відповідача слід покласти на позивача у повному обсязі;
- про наявність постанови Верховного Суду від 18 лютого 2026 року відповідач дізнався лише 03 березня 2026 року;
- акт приймання-передачі наданих послуг відповідач підписав 04 березня 2026 року.
ІІІ. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
6. 11 березня 2026 року позивачка подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просить відмовити у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, а у разі, якщо суд дійде висновку про можливість часткового задоволення такої заяви, зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 5 000,00 грн, виходячи з принципів розумності, співмірності та справедливості.
7. Клопотання позивачка обґрунтувала так:
- подані представником відповідача документи не можуть вважатися належними доказами фактичного понесення судових витрат, оскільки акт виконаних робіт поданий у вигляді скріншоту та не містить електронного цифрового підпису відповідача, а також відсутні банківські платіжні документи, які підтверджують фактичну оплату послуг адвоката;
- сам факт існування договору або акта виконаних робіт не є достатнім доказом понесення витрат, якщо відсутні докази на підтвердження реальної оплати послуг адвоката;
- подані представником відповідача документи не містять переліку конкретних процесуальних дій адвоката, часу, витраченого ним на виконання таких дій, обґрунтування вартості кожної правничої послуги;
- за відсутності детального опису наданих послуг суд позбавлений можливості перевірити реальність, необхідність та співмірність заявлених витрат;
- заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу є очевидно непропорційною обсягу процесуальних дій, виконаних у суді касаційної інстанції, не відповідає критеріям розумності та співмірності;
- справа має виражений соціальний характер, оскільки пов`язана із захистом прав та інтересів дітей;
- відповідач протягом тривалого часу (з 2022 року) не виконує рішення суду щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим органи державної виконавчої служби наклали арешт на його майно;
- фактично відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо матеріального забезпечення дітей, але при цьому намагається стягнути значну суму коштів з їхньої матері. Покладення додаткового фінансового тягаря на матір дітей порушує баланс інтересів сторін та принцип справедливості;
- щодо відповідача відкрито кримінальне провадження за статтею 156 Кримінального кодексу України (розбещення неповнолітніх), що свідчить про особливу чутливість та суспільну значущість цього спору;
- у поданих представником відповідача документах зазначено адресу проживання відповідача у Франції, проте фактично він проживає у Сполучених Штатах Америки. Такі суперечності викликають сумніви також щодо належності та достовірності фінансових документів, на підставі яких заявлено вимогу про компенсацію витрат на правничу допомогу.
ІV. Позиція Верховного Суду
8. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства 
є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК)).
9. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
10. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК).
11. За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
12. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).
13. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
14. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 137 ЦПК для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
15. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта, п`ята статті 137 ЦПК).
16. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК).
17. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).
18. Частиною першою статті 246 ЦПК визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
19. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або третьою особою, чи тільки має бути сплачено (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18).
20. Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду апеляційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення (див. постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 600/752/22-а).
21. Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на касаційну скаргу представник відповідача зазначив, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат становить 40 000,00 грн і складається з витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з участю адвоката у розгляді справи в суді касаційної інстанції. Разом з тим, вказав, що докази на підтвердження цих витрат будуть подані в межах строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК.
22. 18 лютого 2026 року Верховний Суд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи розглянув касаційну скаргу позивачки та ухвалив постанову про залишення цієї скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій - без змін (див. пункт 3).
23. Копію цієї постанови представник відповідача отримав 03 березня 2026 року через електронний кабінет, що підтверджується повідомленням про доставлення електронного листа.
24. 06 березня 2026 року представник відповідача подав заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додав копії ордера на надання правничої (правової) допомоги, акта приймання-передачі послуг від 04 березня 2026 року, договору про надання правової допомоги від 01 липня 2023 року та додатку № 7 до цього договору від 01 лютого 2026 року, у якому сторони узгодили суму гонорару адвоката, який є фіксованим, становить 40 000,00 грн і сплачується за представництво інтересів клієнта у справі № 757/33649/24-ц в суді касаційної інстанції.
25. У статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
26. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).
27. Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
28. З матеріалів справи вбачається, що акт приймання-передачі послуг за договором про надання правової допомоги був складений 04 березня 2026 року,тобто після ухвалення судом касаційної інстанції постанови. Таким чином, докази, які підтверджують остаточний розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді касаційної інстанції, не існували на час перегляду справи в касаційному порядку, тому не могли бути подані відповідачем до закінчення судових дебатів у справі.
29. Оскільки відповідач до закінчення судових дебатів у справі зробив відповідну заяву щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та подав докази, які підтверджують такі витрати, протягом п`яти днів після отримання його представником копії постанови суду касаційної інстанції, ухваленої у порядку письмового провадження, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.
30. Разом з тим, Верховний Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див. додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
31. У розумінні умов частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).
32. Позивачка подала до суду клопотання, у якому, серед іншого, просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 5 000,00 грн, виходячи з принципів розумності, співмірності та справедливості (див. пункти 6-7).
33. Таким чином, ураховуючи додані до заяви відповідача докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат в суді касаційної інстанції, а також наявність у справі обґрунтованих заперечень позивачки щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на правничу допомогу, Верховний Суд вважає можливим стягнути з позивачки на користь відповідача 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись статтями 141, 260, 270, 416 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Заяву  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Решетов Віктор Вікторович, про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
2. Стягнути із  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді касаційної інстанції.
Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили 
з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:	В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко