ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2026 Справа № 914/426/26 
За позовною заявою: Приватного акціонерного товариства “Національна Енергетична компанія “Укренерго”, м.Київ
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергетична асоціація”,м.Львів
про стягнення 47408,56 грн 3% річних та 51107,65 грн інфляційних втрат за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 14.06.2023 №2508-01024

Суддя Ділай У.І. 

Без участі представників

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026, справу №914/426/26 розподілено судді У.І.Ділай.
Ухвалою від 16.02.2026 позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ній.
23.02.2026 від позивача надійшла заява, з якою долучено докази усунення недоліків.
Ухвалою від 03.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Зобов`язано відповідача у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.
03.03.2026 копію ухвали від 03.03.2026 доставлено до електронного кабінету відповідача. 
Станом на 04.05.2026 від відповідача до суду відзив не надходив.
Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України. 
Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.
Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.
Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 03.05.2026. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.
У процесі розгляду матеріалів справи суд
встановив:
Згідно з позовом, ПАТ «НЕК «Укренерго» наказом від 27.01.2023 № 58 затвердило умови Договору про врегулювання небалансів електричної енергії.
Відповідач приєднався до цього договору шляхом подання відповідної заяви-приєднання, про що позивач повідомив його листом від 14.06.2023. Дата акцептування договору – 14.06.2023. Отже, між сторонами виникли договірні зобов`язання на підставі договору про врегулювання небалансів електричної енергії.
Частинами 4 та 5 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, у яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в одному з уповноважених банків. Кошти з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальника перераховуються згідно з алгоритмом, який встановлюється Регулятором
Порядок розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання визначено постановою НКРЕКП від 27.06.2019 за № 1246 «Про алгоритм розподілу коштів» та постановою від 18.06.2019 за № 1041 «Про затвердження Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників та внесення зміни до постанови НКРЕКП від 18 січня 2019 року № 26».
Відповідач частково сплатив вартість електричної енергії для врегулювання небалансів за період з 01.01.2024 по 31.01.2024 відповідно до алгоритму розподілу коштів на загальну суму 214895,68 грн, проте неоплаченою залишилась заборгованість 2307216,70 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.09.2025 у справі № 914/1449/25 позовні вимоги НЕК «Укренерго» задоволено в повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетична асоціація» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 2307216,70грн основного боргу, 14638,58 грн 3% річних, 46060,06 грн інфляційних втрат та 28414,98 грн судового збору.
На виконання рішення від 03.09.2025 у справі № 914/1449/25 Господарським судом Львівської області 04.11.2025 видано наказ, який пред`явлено для організації примусового виконання до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
11.12.2025 Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 79799063 з примусового виконання наказу від 04.11.2025 у справі № 914/1449/25.
За твердженням позивача станом на 09.02.2026 рішення Господарського суду Львівської області від 03.09.2025 у справі № 914/1449/25 не виконано, а заборгованість не стягнуто.
Як зазначив позивач, у справі № 914/1449/25 3% річних в сумі 14638,58грн було нараховано за період з 18.03.2025 по 01.06.2025, інфляційні втрати в сумі 46060,06 грн нараховано за період 15.04.2025 по 01.06.2025.
Спір в цій справі виник внаслідок того, що відповідач не сплатив борг на користь ПАТ «НЕК «Укренерго». Відтак, позивач подав позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 47408,56грн 3% річних та 51107,65грн інфляційні втрати за період з 02.06.2025 по 06.02.2026.
Відповідач проти позову не заперечив та відзиву на позов не подав.
При прийнятті рішення суд виходив з такого.
Факт порушення відповідачем договірних зобов`язань та стягнення 2307216,70грн основного боргу, 14638,58 грн 3% річних, 46060,06 грн інфляційних втрат встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 03.09.2025 у справі №914/1449/25. Вказане рішення суду набрало законної сили 22.10.2025. 
04.11.2025 у справі № 914/1449/25 Господарським судом Львівської області видано наказ.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання за судовим рішенням добровільно не виконав, відтак позивач пред`явив наказ для примусового виконання до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові.
Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Відповідач є господарюючим суб`єктом і несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Ризик є однією із ознак підприємницької діяльності. Принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності. 
Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті (п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).
Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.
Відповідач не заперечив факт несплати за взятими зобов`язаннями. Виходячи із вищенаведеного, суд звертає увагу на положення ч.2 ст. 617 ЦК України, відповідно до якої не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу (п. п. 5.1, 5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14).
Оскільки про стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми наявне судове рішення, яке набрало законної сили, відтак позивач має право звертатись за захистом майнового права та інтересу шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати до повної оплати заборгованості. 
Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних, підстави та правильність нарахування відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 47408,56грн 3% річних за період з 02.06.2025 по 06.02.2026 слід задоволити.
Стосовно нарахованої суми інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем допущені помилки у нарахуванні заявлених вимог, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 51107,65грн інфляційних втрат за період з 02.06.2025 по 06.02.2026 слід задоволити.
Судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір виник з його вини.
Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1.Позов задоволити.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична асоціація" (79039, Львівська область, місто Львів, вулиця Залізнична, будинок 7; ідентифікаційний код 44949544) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія «Укренерго" (01032, Київська облать, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25; ідентифікаційний код 00100227) 47408,56грн 3% річних, 51107,65грн інфляційних втрат та 2662,40грн судового збору.
3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 04.05.2026.

Суддя Уляна ДІЛАЙ