РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року 	справа № 580/4195/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Гайдаш В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 1 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на момент подання ОСОБА_1 рапорту про звільнення з військової служби від 09.05.2024) за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років, яка викладена у письмовій відповіді №3051 від 19.03.2025;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років на підставі абзацу 1 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на момент подання ОСОБА_1 рапорту про звільнення з військової служби від 09.05.2024).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся письмово до відповідача з рапортом щодо звільнення із лав Збройних Сил України відповідно до підпункту «г» пункту 2 часини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через такі сімейні обставини, як у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм сином з інвалідністю до 18 років, однак відповідно до листа відповідача у задоволенні рапорту про дострокове звільнення з військової служби відмовлено. Позивач вказує, що він є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за своїм сином з інвалідністю до 18 років.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 29.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив, в якому вказав, що позивач не дотримався процедури подання по команді відповідного рапорту про звільнення з військової служби, подавши рапорт через Генеральний штаб Збройних сил України. Також вказано, що позивач на час подання рапорту незаконно знаходиться за межами військової частини, так як самовільно залишив службу (СЗЧ), що виключає можливість звільнення його з військової служби. Крім того, позивачем до рапорту не надано доказів, які б підтверджували право на звільнення його зі служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 часини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому він зазначив, що доводи відповідача є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» призваний на військову службу.
Згідно із наказом від 04.04.2024 №100915/658А позивач зарахований до списків відповідача, що підтверджується військовим квитком позивача, копія якого додана до позовної заяви.
Позивач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видане виконкомом Богодухівської сільської ради Чорнобаївського р-ну Черкаської області.
13.03.2024 Комунальним некомерційним підприємством «Чорнобаївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Чорнобаївської селищної ради складений висновок №7 про дитину інваліда до 18 років та корінець медичного висновку № 7.
24.04.2024 висновком Лікарсько-консультативної комісії при КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» №387 вирішено, що ОСОБА_3 , яка є дружиною позивача, за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
29.04.2024 Управлінням соціального захисту населення Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області на ім`я позивача видана довідка для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу №243-Ч, як дитині з інвалідністю.
06.04.2024 позивач цінним листом з описом вкладення надіслав рапорт про звільнення з військової служби командиру Військової частини НОМЕР_1 через Генеральний штаб Збройних сил України з відповідними додатками - засвідченими копіями паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків, копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , копію корінця медичного висновку № 7 та копія довідки від 18.03.2024 №123. У ньому просив звільнити його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до абз.1 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. Відповідач отримав рапорт 10.04.2024 та залишив його без розгляду.
06.04.2024 позивач цінним листом з описом вкладення на поштові адреси Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних сил України та Оперативного командування військової частини НОМЕР_1 надіслав клопотання про встановлення контролю за звільненням з військової служби. Клопотання отримане адресатами 10.04.2024.
10.04.2024 адвокат Поліщук О.Ю. надіслав командиру військової частини НОМЕР_1 через Генеральний штаб Збройних сил України адвокатський запит щодо результатів розгляду рапорту позивача. На вказаний адвокатський запит відповідь не надходила. Того ж дня адвокат надіслав адвокатські запити Оперативному командуванню військової частини НОМЕР_1 , на адресу Генерального штабу Збройних сил України та до Міністерства оборони України щодо результатів розгляду рапорту позивача, перенаправлення рапорту позивача до командира військової частини НОМЕР_1 та щодо встановлення контролю за виконанням рапорту про звільнення з військової служби позивача. Адвокатські запити залишено без відповіді.
16.05.2024 вказаний вище адвокат надіслав повторні адвокатські запити командиру військової частини НОМЕР_1 , Оперативному командуванню військової частини НОМЕР_1 , Генеральному штабу Збройних сил України, Міністерству оборони України. Відповіді на повторні адвокатські запити адвокату не надходили.
У зв`язку з відсутністю відповіді від відповідача на рапорт, що поданий 06.04.2024, позивач 09.05.2024 повторно через Генеральний штаб Збройних сил України подав рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз.1 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років та додав засвідчені у встановленому законом порядку копії документів, що підтверджують виховання ним дитини-інваліда віком до 18 років. Відповіді на вищевказаний рапорт позивач не отримав.
Відповідно до наказу відповідача від 07.07.2024 №199 позивач обліковується, як такий, що самовільно залишив військову частину та знятий з усіх видів забезпечення з 07.07.2024, тому відповідач надіслав лист від 24.07.2024 №6009 Територіальному управлінню ДБР у місті Краматорськ з повідомленням про вчинення позивачем військового кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 Кримінального кодексу України.
Не отримавши відповіді на вищезазначені рапорти, позивач у 2024 році звернувся до суду з позовом.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 у справі №580/7183/24, яке набрало законної сили 11.02.2026, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапортів ОСОБА_1 від 06.04.2024, від 09.05.2024 про звільнення з військової служби згідно з абз.1 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 09.05.2024 про звільнення з військової служби згідно з абз.1 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років та прийняти в установленому порядку та строки обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.
На виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 09.05.2024 про звільнення з військової служби згідно з абз.1 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та листом від 19.03.2025 №3051 повідомлено, що рапорт позивача подано не по команді, тому у його задоволенні відмовлено. Також у листі вказано, що у поданому рапорті відсутні документи, які б підтверджували право на звільнення його зі служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 часини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Крім того, позивач на час подання рапорту незаконно знаходиться за межами військової частини, так як самовільно залишив службу (СЗЧ), що виключає можливість звільнення його з військової служби.
Вважаючи, що відповідачем протиправно не звільнено позивача з військової служби, він звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує, що частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII (у редакції станом на час подання рапорту на звільнення від 09.05.2024) визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, пункт 2 частини четвертої вищезазначеної статті (у редакції станом на час подання рапорту на звільнення від 09.05.2024) передбачає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема, на підставах: 
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. 
Судом встановлено, що позивач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , яке видане виконкомом Богодухівської сільської ради Чорнобаївського р-ну Черкаської обл. 13.03.2024 Комунальним некомерційним підприємством «Чорнобаївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Чорнобаївської селищної ради складений висновок №7 про дитину інваліда до 18 років та корінець медичного висновку №7. 29.04.2024 Управлінням соціального захисту населення Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області на ім`я позивача видана довідка для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу №243-Ч, як дитині з інвалідністю.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи позивачу листом від 19.03.2025 №3051 протиправно зазначив про те, що у поданому позивачем рапорті від 09.05.2024 відсутні документи, які б підтверджували право на звільнення його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 часини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення № 1153/2008) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно із пунктом 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі - Статут) із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 Статуту визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців; найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Таким чином, подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку ієрархічного підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі по ієрархії своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.
Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Суд звертає увагу, що подання рапорту, зокрема, про звільнення з військової служби, до свого безпосереднього начальника є складовою військової дисципліни, дотримання якої є обов`язком військовослужбовця. Лише у разі відмови щодо прийняття чи розгляду рапорту безпосереднім керівником, у військовослужбовця виникає право подати такий рапорт одразу старшому командиру із поясненням причин такої подачі.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 повинен був подати рапорт про звільнення «по команді» командиру 3 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 . Який у свою чергу повинен був його завізувати та передати командиру 2 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , після чого рапорт мав потрапити до командира 3 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , та вже з його візою – до командира військової частини НОМЕР_1 .
Разом з цим, позивачем засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» надіслано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 через Генеральний штаб Збройних Сил України, тобто не «по команді», тобто з порушенням порядку, встановленого Статутом та Положенням №1153/2008. При цьому, у рапорті від 09.05.2024 позивач не обґрунтував неможливість звернення з таким рапортом до безпосереднього керівника та не зазначив про наявність обставин, які перешкоджають розгляду такого рапорту безпосереднім керівником.
Враховуючи вищезазначені обставини, суд погоджується з твердженням відповідача, яке викладено у його листі від 19.03.2025 №3051, про те, що рапорт позивача від 09.05.2024 подано не «по команді», тому правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні такого рапорту по суті.
Суд зазначає, що позивач не позбавлений права та можливості доопрацювати рапорт від 09.05.2024 та/або звернутися із новим, з урахуванням змін чинного законодавства та із дотриманням процедури його подання (по команді).
Також необхідно зазначити, що частиною 2 статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Аналогічні норми встановлені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.
Так, пунктами 122, 144-1 Положення № 1153/2008 визначено, що усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Із аналізу наведених норм вбачається, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, можуть бути звільнені з військової служби виключно у разі набрання законної сили обвинувальних вироків стосовно них. При цьому Положення № 1153/2008, зокрема розділ «Порядок призупинення та продовження військової служби» не містять норм, які передбачають можливість звільнення з військової служби військовослужбовцям, служба яким призупинена за пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
Звільнення за нормами вказаного пункту Закону № 2232-XII можливо лише також після продовження військової служби, у випадку наявності виправдувального вироку або закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 вважається таким, що незаконно та самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та знятий з усіх видів забезпечення з 07.07.2024, у зв`язку з чим відповідач надіслав лист від 24.07.2024 №6009 Територіальному управлінню ДБР у місті Краматорськ з повідомленням про вчинення позивачем військового кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 Кримінального кодексу України.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що військова частина НОМЕР_1 , повідомляючи позивача про неможливість прийняти рішення по суті про звільнення його з військової служби - правомірно та обґрунтовано виходила із наявності тих обставин, які унеможливлюють вирішення порушеного позивачем питання, зокрема, самовільне залишення позивачем військової частини (СЗЧ).
Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком подання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби, є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.
При тому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.
Суд погоджується із позицією відповідача про неможливість прийняття рішення по рапорту позивача від 09.05.2024 про звільнення його з військової служби до повернення останнього до військової частини, яку він самовільно залишив (згідно з підпунктом 14 пункту 116 Положення № 1153/2008).
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Керуючись статтями 6, 9, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ