Дата документу 07.07.2026 Справа № 335/251/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/251/26 Головуючий у 1-й інстанції: Алєксєєнко А. Б.
 
Провадження № 22-ц/807/1600/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
07 липня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:   	Подліянової Г.С., Гончар М.С.,  Онищенка Е.А., 	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Носенко Юлія Анатоліївна про зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, який в подальшому в лютому 2026 року змінили предмет позову, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Носенко Юлія Анатоліївна про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Пологи Запорізької області померла бабуся позивачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
За життя  ОСОБА_3 склала заповіт за яким все належне їй за її життя майно заповіла на ім`я онуків  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Носенко Ю.А. та зареєстровано в реєстрі за номером №1071.
За життя спадкодавець – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як отримувач пенсії за віком, та отримувала пенсію за віком у відділенні АТ «Укрпошта». Щомісячний розмір пенсії ОСОБА_3 становив 5000,00грн.Після повномасштабного військового вторгнення російської федерації в Україну (24.02.2022) ОСОБА_3 отримала пенсію за віком за лютий та березень місяць 2022 року. Після припинення роботи відділення АТ «Укрпошта» починаючи з квітня місяця 2022 і до дати смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 не мала можливості отримувати належну їй пенсію за віком у звичний спосіб та у звичному місці.

За заявою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Носенко Ю.А. було заведено спадкову справу №30/2025. До складу спадщини увійшла недоотримана померлою  ОСОБА_3 пенсія у розмірі 155 000.00 грн, де 5000.00 грн (розмір щомісячної пенсії)*31 місяць (період неотримання пенсії починаючи з квітня 2022 року по жовтень 2024 року).

05.12.2025 року нотаріусом видано  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки недоотриманої пенсії у розмірі 29 016.00 грн, яка на думку відповідача належала спадкодавцю. 

У грудні 2025 року на поточні рахунки належні позивачам ГУ ПФУ в Запорізькій області перерахував грошові кошти в якості недоотриманої за життя їх бабусею пенсії частково, лише у розмірі 14 508,00 грн кожному.

В листі ГУ ПФУ в Запорізькій області від 01.01.2026 року0800-0501-8/192 повідомило, що виплата пенсії  ОСОБА_3 призупинена з 01.05.2023 року у зв`язку з тривалою неоплатою відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону №1058. 

Оскільки, за життя бабуся позивачів, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , недоотримала пенсію у розмірі 155 000 грн (загальний розмір недоотриманої за життя пенсії), яка увійшла до складу спадщини, а позивачі є її спадкоємцем та у встановленому законом порядку прийняли спадщину, то позивачі, як спадкоємці, набули право на отримання по 1/2 частці кожним не виплаченої пенсії. 

З огляду на те, що ГУПФУ у Запорізькій області 10 грудня 2025 року на належні позивачам поточні банківські рахунки частково були зараховані грошові кошти в якості недоотриманої за життя бабусею пенсії у розмірі по 14 508 грн кожному. Відтак, розмір недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_3 з урахуванням вже виплачених ГУПФУ у Запорізькій області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сум склав 125 984 грн (155 000-29 016 (14 508*2)).
Позивачі вважає, що відмова ГУ ПФУ в Запорізькій області у виплаті коштів у сумі 125 984 грнє незаконною та суперечить приписам норм законодавства, що регулює це питання.
З огляду на викладені обставини вважають дії ГУПФУ в Запорізькій області протиправними та такими, що обмежують право позивачів як спадкоємців на отримання всього належного спадкового майна.
На підставі вищевикладеного  просили суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити позивачам в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 недоотриманні за життя пенсійні виплати за період з 01.05.2023 року (дня призупинення нарахування й виплати пенсії) по день її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), а також стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн на корить кожного позивача.

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2026 року позов задоволено. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 недоотриманні за життя пенсійні виплати за період з 01.05.2023 (дня призупинення нарахування й виплати пенсії) по день її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 недоотриманні за життя пенсійні виплати за період з 01.05.2023 (дня призупинення нарахування й виплати пенсії) по день її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 1 064,96 гривень. 
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 064,96 гривень. 

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що місцем реєстрації ОСОБА_3 є тимчасово окупована російською федерацією територія України. 23.06.2024 набрав чинності Закон України від 25.04.2024 N 3674-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення", яким пункт 14-4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону N 1058 викладено в новій редакції, а саме передбачено, що громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та рф неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення рф підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. Суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_3 з моменту припинення нарахування пенсії, тобто з 01.05.2023 року по день смерті, не зверталася до відповідача із заявою про поновлення пенсійних виплат, відповідно до статті 1219 ЦК України визначено не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані зі смертю спадкодавця. Після смерті ОСОБА_3 залишилася недоодержана пенсія в сумі 29 016грн (за період з 01.04.2022 по 31.10.2024, 1/2 частки якої відповідно до частки спадщини зазначеної в свідоцтві про право на спадщину, заявникам була нарахована та виплачена в грудні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в сумі 14 508 грн кожному на поточний рахунок банківської установи, зазначений заявниками у заявах від 05 грудня 2025 №8714 та від 12 грудня 2025 №14295, натомість недоотримана пенсія за період з 01.05.2023 року по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) відсутня, оскільки за вказаний період вона не нараховувалась. Відповідно до п. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Датою звернення за отриманням пенсії у випадку смерті пенсіонерів є дата звернення осіб, які мають право на виплату недоотриманої пенсії. Отже, проводити виплати недоотриманої пенсії у заявленому позивачем розмірі немає законних підстав.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Бойко О.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн (3328,00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, ч .2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 125 984 грн, що становить більше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, колегія суддів враховує, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Розрахунок: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2026 у розмірі 3328 грн х 80 = 266 240 грн).
З огляду на предмет позову та встановлені судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів вважає, що вона має незначну складність, а тому визнає її малозначною. 
Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, за життя бабуся позивачів ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , недоотримала пенсію, яка увійшла до складу спадщини, а позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є її спадкоємцями за заповітом та у встановленому законом порядку прийняли спадщину, тому позивачі як спадкоємці набувають право на отримання не виплаченої пенсії своєї бабусі у розмірі по 1/2 частці кожний.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 24 лютого 2025 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , у віці 90 років, у місті Пологи, Пологівського району, Запорізької області, актовий запис №402 (т. 1 а.с.81). 

ОСОБА_3 за життя була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 16.12.1989 року і по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Інші зареєстровані особи на 04.10.2024 року за даною адресою відсутні, що підтверджується відповіддю на запит нотаріуса, Виконавчого комітету Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Пологівська міська рада Пологівського району Запорізької області (т. 1 а.с.101).

З наданої суду копії спадкової справи №30/2025 до майна померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що за життя  ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Носенко Ю.А. 15 вересня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №1071, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, все те, що буде на день її смерті належати їй за законом та на що вона матиме право заповіла в рівних частках ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

01квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Носенко Ю.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 бабусі ОСОБА_3 (т. 1 а.с.80).

Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Носенко Ю.А.після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 було відкрито спадкову справу №30/2025, за заявою ОСОБА_1 , що підтверджується копією вказаної спадкової справи (т. 1 а.с.79-143).

08 квітня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Носенко Ю.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 бабусі ОСОБА_3 (т. 1 а.с.107).

17 листопада 2025 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Носенко Ю.А. із заявою, в якій повідомила, що їй відомо про наявність заповіту, від імені її матері ОСОБА_3 та відмовляється від прийняття спадщини (т.1 а.с.113).

26 листопада 2025 року ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Носенко Ю.А. із заявою, в якій повідомила, що їй відомо про наявність заповіту, від імені її матері ОСОБА_3 та відмовляється від прийняття спадщини (т.1 а.с.115).

Перевіряючи склад спадкового майна, Приватним нотаріусом ЗМНО Носенко Н.А. скеровано запит до ГУ ПФУ у Запорізькій області від 01.04.2025 № 135/02-14 стосовно розміру недоотриманої пенсії спадкодавцем ОСОБА_3 (т.1 а.с.100).

Листом від 29.05.2025 № 0800-0401-8/52381 ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Залишилась недоотримана пенсія у сумі 29 016,00 грн (т.1 а.с.104-105).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05 грудня 2025 року, виданим приватним нотаріусом ЗМНО Носенко Ю.А., зареєстрованим в реєстрі № 1511 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05 грудня 2025 року, виданим приватним нотаріусом ЗМНО Носенко Ю.А., зареєстрованим в реєстрі № 1512 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її онук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на 1/2 частку у спадщині та онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на 1/2 частку у спадщині. Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається з недоотриманої пенсії в сумі 29 016 грн, яка підлягала отриманню спадкодавцем, що підтверджується Довідкою, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області 29.05.2025 за №0800-0401-8/52381 (т.1 а.с.148-149).

На момент видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус, визначаючи склад спадщини виходив із відомостей, які йому надав відповідач, а саме на підставі довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30 квітня 2025 року за №211/02-14 (т.1 а.с.105).

За заявою ОСОБА_2 від 05.12.2025 №8714 та заявою ОСОБА_1 від 12.12.2025 №14295 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснено позивачам виплату спадщини недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 у розмірі частки тобто у розмірі 14 508 грн для кожного, що підтверджується повідомленнями про зарахування грошових коштів на рахунки позивачів (т.1 а.с.15-16).

На звернення представника позивачів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області надано відповідь від 01.01.2026 №0800-0501-8/192 з якої вбачається, що згідно інформації, яка міститься в електронній пенсійній справі померлої ОСОБА_3 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , є тимчасово окупованою Російською федерацією територією України.У зв`язку з тривалою невиплатою нарахування та виплату пенсії ОСОБА_3 було призупинено з 01.05.2023 відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. За життя ОСОБА_3 до територіальних органів Пенсійного фонд України із заявою щодо поновлення виплати пенсії, в тому числі із повідомленням про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації не зверталась. Виплату пенсії ОСОБА_3 не було поновлено. Недоотримана пенсія померлої ОСОБА_3 за період з 01 квітня 2022 року по 31 жовтня 2024 року складає 29 016,00 грн (т.1 а.с.19).

Відповідно до відзиву на позовну заяву, виплачена позивачу сума недоотриманої пенсії становить 29 016,00 грн, що не заперечується позивачем та підтверджується банківською випискою.

Свідоцтво про право на спадщину позивачам видано на підставі наданої ГУ ПФУ у Запорізькій області довідки, відповідно до якої сума недоотриманої пенсії спадкодавці становить 29 016,00 грн.

Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачами своїх прав на спадкування за заповітом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої суми пенсії спадкодавця.

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою з урахуванням зміни предмету позову про зобов`язання ГУ ПФУ у Запорізькій області в порядку спадкування за заповітом нарахувати й виплатити їм після смерті бабусі недоотримані за життя пенсійні виплати за період з 01.05.2023 року (дня призупинення нарахування й виплати пенсії) по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Підставою своїх позовних вимог позивачі зазначають наявність у них як спадкоємців за заповітом після смерті бабусі права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.
За змістом статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отримання пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісячно рівними частинами, що не перевищує місячного розміру пенсії.
Разом з тим, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Аналіз зазначених приписів статті 46 Закону України «Про обов`язкове державне пенсійне страхування», а також подібних за змістом приписів статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.
Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. 
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується з приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Приписи частини другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості- переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суд у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї- спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволить зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми по спадкування за заповітом або за законом, зокрема щодо усунення від спілкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або за законом. Право на перерахування певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця бо ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Тому припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. 
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 428/10113/20 (провадження № 61-14299св21, у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 727/12371/21).
Також необхідно звернути увагу, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення лише визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.
У частині першій, третій статті 12, частини першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Судом установлено, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначено, що виплата пенсії пенсіонерці ОСОБА_3 призупинена з 01.05.2023 року у зв`язку з тривалою неоплатою, відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону №1058. В подальшому звернень від ОСОБА_3 до органів Пенсійного фонду України щодо поновлення виплати пенсії не надходило. При цьому відповідач зазначив, що на запит приватного нотаріуса, щодо суми недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ), відповідачем було надано лист, де зазначено, що сума недоотриманої пенсії складає 29016грн, розмір недоотриманої пенсії, враховуючи вимоги пункту 14-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 за період з 01.04.2022 по 01.05.2023 становить 29 016грн, недоотримана пенсія за період з 01.05.2023 по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) відсутня, та додатково зазначено, що розмір виплати може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особі, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину. ОСОБА_3 з моменту припинення нарахування пенсії, тобто з 01.05.2023 року по день смерті, не зверталася до відповідача із заявою про поновлення пенсійних виплат, відповідно до статті 1219 ЦК України визначено не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані зі смертю ОСОБА_3 за заявою від 05.12.2025 ОСОБА_6 , та від 12.12.2025 року ОСОБА_2 .. Отже, проводити виплату недотриманої пенсії немає законних підстав (т.1 а.с.51-54). 
Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Носенко Ю.А., видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 грудня 2025 року, спадкова справа №30/2025, реєстровий номер №1511, у відповідності до якогоонук ОСОБА_2 , та онука ОСОБА_1 , бабуся яких, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримали на 1/2 частку у спадщині та розмір недоотриманої спадкодавцем пенсії складає 29 016 грн. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна видано ОСОБА_2 (а.с.148).
Аналогічне свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 грудня 2025 року спадкова справа №30/2025, реєстровий номер №1511, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Носенко Ю.А. на 1/2 частку спадкового майна видано ОСОБА_2 (а.с.118).
Державним нотаріусом встановлена дана сума спадщини у вигляді недотриманої пенсії на підставі довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30 квітня 2025 року №211/02-14 (т.1 а.с.105), що також не заперечується відповідачем. 
Предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
Відтак, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до онука ОСОБА_2 , та онуки ОСОБА_1 , як їхспадкоємців, перейшло право на отримання недоотриманої пенсії, розмір (1/2частку у спадщині), якої згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05 грудня 2025 року №1511 та від 05 грудня 2025 року №1512, становить 31 018,54грн (29 016 грн).
Відповідач не доводив, що нараховані суми пенсії не були виплачені з вини ОСОБА_3 ..
На підставі заяви ОСОБА_1 від 05 грудня 2025 року, та ОСОБА_2 від 12.12.2025 року, ГУ ПФУ в Запорізькій області 10 грудня 2025 року та 16 грудня 2025 року відповідно виплатило позивачам суму недоодержаної пенсії після смерті ОСОБА_3 у розмірі 14 508грн, що підтверджується банківською випискою (а.с.15-16).
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивачі успадкували право на належні спадкодавцю суми пенсії на підставі статті 1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного Фонду України не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного Фонду України права на обмеження цих виплат. Видача спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому зазначено менший розмір недоотриманої спадкодавцем пенсії, ніж передбачений законом, не є підставою для відмови спадкоємцю у задоволенні позову про стягнення усіх нарахованих сум. Припинення виплат пенсії за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначеної пенсії і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на її отримання.

Встановивши, що суми пенсії, що належали ОСОБА_3 залишилися недоодержаними у зв`язку з її смертю, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували належні спадкодавцю суми пенсії, а тому заявлені ним позовні вимоги є ефективними в розрізі поновлення порушених спадкових прав.

Таким чином призначена пенсія померлій, яка йому не нараховувалась та не виплачувалась не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати належні спадкодавцю пенсійні виплати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивачі отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.12.2025 року на недоотриману пенсію померлої бабусі кожний по 1/2 частці лише за період з 01.04.2022 року по 01.05.2023 року у сумі 29 016 грн, кожний по 14 508 (29 016/2), розраховану Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, тобто менше ніж за три роки до дати смерті померлого. При цьому Головне управління зазначає, що розмір недоотриманої пенсії було зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину.

На частину недоотриманої за життя ОСОБА_3 пенсії за період з 01.05.2023 року по 04.10.2024 року відповідачем відомості нотаріусу не надано, без чого нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво на всю суму недоотриманої за життя спадкодавцем пенсі, оскільки відповідно до п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 із змінами та доповненнями при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє, крім іншого склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Оскільки, відповідач не визнає наявність заборгованості перед померлим за період з 01.05.2023 року по 04.10.2024 року, з огляду на вимоги ст. 46 Закону України № 1058 спірну заборгованість не включив до наданих нотаріусу відомостей для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то вказане унеможливлює виконання нотаріусом своїх повноважень по видачі такого свідоцтва на суму недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за весь період, тобто з 01.04.2022 по 04.10.2024 (по день його смерті).

Проте, позивачам видане нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом на частину недоотриманої пенсії спадкодавцем, тому позивачі є такими, що прийняли спадщину в цілому (ч. 2 ст. 1268 ЦК України).

Згідно відзиву на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України вбачається, що у період з 01.05.2023 року по 04.11.2024 року нарахування та виплата пенсії  ОСОБА_3 не проводились. Рішення стосовно припинення виплати пенсії  ОСОБА_3 не приймалось.

З матеріалів справи встановлено, що рішення про припинення виплати пенсії за життя  ОСОБА_3 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області не приймалося.

Вищенаведені положення законодавства з урахуванням сталої судової практики у спірних правовідносинах свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_3 мала право на нарахування та виплату пенсії за вищезазначений період, а саме з 01.05.2023 року по 04.10.2024 року (день смерті) незалежно від звернення до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та надання чи не надання нової довідки внутрішньо переміщеної особи, чи не підтвердження місця фактичного проживання. При цьому, слід зауважити, що рішення про припинення йому таких виплат не приймалось.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачі успадкували право на належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті; дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат; видача спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому зазначено менший розмір недоотриманої спадкодавцем пенсії, ніж передбачений законом, не є підставою для відмови спадкоємцю в задоволенні позову; припинення виплати пенсії за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначеної пенсії і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на її отримання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 263/12032/20 провадження № 61-17419 св21.

Таким чином, підстав для припинення нарахування належної померлій ОСОБА_3 пенсії не існувало і припинення виплат не впливає на спадкування, адже до спадкової маси належать суми всієї недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 за період з 01.05.2023 року по 04.10.2024 року (по день смерті).

Натомість,слід зауважити,що нанеодноразові звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України надати розрахунок суми недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_3 за періодз 01 травня 2023 року по 04 жовтня 2024 року у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті, останній позивачу не надав.

Відповідно до ухвали Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2026 року про забезпечення доказів у цій справі, якою було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України надати належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_3 в повному обсязі, включаючи інформацію про нарахування та виплату пенсії у січні 2022, нарахування пенсії з дати повномасштабного військового вторгнення рф в Україну (з лютого 2022 року) до дати призупинення її виплати останній (01.05.2023) з зазначенням сум та дат фактичного отримання нею грошових коштів (за наявності таких), а також інформацію про суми пенсії належної ОСОБА_3 з 01.05.2023 (з дати призупинення її нарахування) до 04.10.2024 (дати смерті пенсіонера), яка до цього часу є фактично невиплаченою з розбивкою по календарним місяцям (т.1 а.с.167-168).

Відповідно до заяви відповідача від 16.02.2026 року зазначено, що виплата пенсії була призупинена відповідно вимог законодавства України та сума недоотриманої пенсії складає 29 016 грн, яка була виплачена спадкоємцям відповідно до спадщини в грудні 2025 року рівними частинами (т.1 а.с.177). 

Отже, вимоги вищевказаної ухвали суду першої інстанції про витребування у відповідача зокрема розрахунку нарахувань та виплати пенсії спадкодавцю виконані не були. 

За таких обставин, та враховуючи, що відповідач не надав розрахунок суми недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 за період з 01.05.2023 року (дня припинення нарахування й виплати пенсії) по день смерті її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , що позбавило позивачів ставити питання про стягнення з відповідача суми недоотриманої пенсії, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоотриману спадщину у вигляді недоотриманої пенсії, право на яку за життя мав спадкодавець. А тому, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачам в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , недоотримані за життя пенсійні виплати за період з 01.05.2023 року (дня припинення нарахування й виплати пенсії) по день смерті її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги, які ґрунтуються на застосуванні до спірних правовідносин положення п.14-4 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п.10 Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 299 «Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не заслуговують на увагу.
23.06.2024 набрав чинності Закон України від 25.04.2024 N 3674-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" (далі Закон N 3674), яким пунктом 14-4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" викладено в такій редакції: "Громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії".
З огляну на вищевикладену норму закону, як вірно зазначено судом першої інстанції, наведенні положення розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини. 
Крім того, колегія суддів погоджується з тим, що твердження відповідача про те, що пенсіонерці ОСОБА_3 з 01.05.2023 виплата пенсії була призупинена, не заслуговує на увагу, оскільки апелянт в своїй скарзі помилково ототожнює поняття "припинення виплати пенсії" та "припинення нарахування пенсії". Проте, пенсія ОСОБА_7 з незалежних від неї причин не отримувалась. Рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_7 відповідачем не приймалося. У зв`язку з тим, що спадкодавювиплата пенсії за життя не припинялась, то обов`язку про подання передбаченого пунктом 14-4 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058 у нього не виникало. 
Доводи відповідача, які ґрунтуються на частині першій статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними, оскільки дана правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини. Встановивши, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-383, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргуГоловного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15травня 2026 року-залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 07 липня 2026 року.
Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С. 	Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.