ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2026 Справа № 914/52/26 
за позовом: першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі
позивача: Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області
до відповідача: Фермерського господарства “МП Надія”, с. Кізлів, Золочівський р-н, Львівська обл.
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ГУ Держгеокадастру у Львівській області 
про зобов”язання повернути земельну ділянку та скасування речових прав на земельну ділянку
Суддя Коссак С.М. 
за участі секретаря Полюхович Х.М. 
За участю учасників справи: 
від прокуратури: Машталяр Ю. – прокурор;
Від позивача: не з`явився;
Від відповідача: Пастернак О. 
Від третьої особи: не з`явився
ВСТАНОВИВ:
На розгляд до Господарського суду Львівської області через систему “Електронний суд” подано позовну заяву першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області до відповідача Фермерського господарства “МП Надія”, с. Кізлів, Золочівський р-н, Львівська обл. про: зобов`язати Фермерське господарство “МП Надія” повернути Красненській територіальній громаді Золочівського району Львівської області в особі Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області земельну ділянку площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076, яка знаходиться на території Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, за межами населених пунктів; усунути перешкоди власнику – Красненській територіальній громаді Золочівського району Львівської області в особі Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 937658146206) за Фермерським господарством “МП Надія” (номер запису про інше речове право 14794326 від 30.05.2016). Також прокурор просить стягнути з відповідача на користь Львівської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4 844,80 грн., який сплачено з дві немайнові вимоги та обраховано із застосуванням коефіцієнту 0,8.
У позовній заяві прокурор просить залучити до участі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ГУ Держгеокадастру у Львівській області.
Ухвалою суду від 07.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 29.01.2026 року на 10:00 год.; залучено до участі у справі ГУ Держгеокадастру у Львівській області ( 79019, м. Львів, пр-т Чорновола, 4, код ЄДРПОУ 39769942) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
В судовому засіданні 29.01.2026 року судом озвучено, що від відповідача відзиву до суду не поступало, 27.01.2026 року від представника відповідача надійшла через систему “Електронний суд” заява за вх.№2450/26 про вступ у справу представника відповідача для можливості реалізувати представником відповідача свої повноваження, в якій просить відкласти розгляд справи для можливості подання відзиву по справі та судом долучено представника відповідача до електронної справи, відтак враховуючи думку прокурора у справі, суд постановив відкласти підготовче засідання на 12.02.2026 року о 11:45год.
Від представника відповідача 02.02.2026 року поступила заява про застосування строків позовної давності за вх.№2991/26 та відзив на позовну заяву за вх. №3077/26. Від прокуратури поступили заперечення на заяву про застосування позовної давності за вх.№3164/26 та відповідь на відзив за вх.№3344/26, а також пояснення третьої особи щодо позову за вх.№3553/26 та заперечення (на відповідь на відзив) від представника відповідача за вх.№3879/26, відтак враховуючи думку присутніх учасників у справі, суд постановив відкласти підготовче засідання на 05.03.2026 року о 11:30год.
У зв”язку з повітряною тривогою у Львівській області, судове засідання 01.04.2026 року не відбулося, відтак ухвалою суду від 01.04.2026 року підготовче засідання призначено на 22.04.2026 року на 11:30год.
В судове засідання 22.04.2026 року прокурор явку забезпечив та не заперечив проти закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті.
В судове засідання 22.04.2026 року інші учасники справи явку не забезпечили, були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується довідками про доставку ухвали суду до електронних кабінетів учасників справи.
Ухвалою суду від 22.04.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні 03.06.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення скороченого тексту рішення, яке проголошено в цьому ж засіданні.
Правова позиція учасників справи.
Правова позиція прокуратури
ГУ Держгеокадастру у Львівській області передано в оренду Винічик О.А. земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076 з порушенням норм земельного законодавства, а саме поза процедурою земельних торгів. Відсутність належної перевірки, формальний підхід ГУ Держгеокадастру у Львівській області до вирішення клопотання Винічик О.А. призвело до невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання ОСОБА_1 у користування землі державної власності поза передбаченою Законом обов`язковою процедурою – без проведення земельних торгів.
У зв`язку з тим, що до моменту передання ГУ Держгеокадастру у Львівській області в оренду ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, у користуванні ОСОБА_1 вже знаходились земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності для ведення фермерського господарства, додатково земельні ділянки могли бути отримані ОСОБА_1 виключно на конкурсних засадах через участь у торгах, оскільки право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах.
У зв`язку з нікчемністю договору оренди землі просить повернути Красненській територіальній громаді Золочівського району Львівської області в особі Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області земельну ділянку площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076, яка знаходиться на території Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, за межами населених пунктів та усунути перешкоди власнику – Красненській територіальній громаді Золочівського району Львівської області в особі Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 937658146206) за Фермерським господарством «МП Надія» (номер запису про інше речове право 14794326 від 30.05.2016).
Аргументи позивача.
Просить справу розглядати без їх участі. Наголошує, що ФГ «Надія» користується земельною ділянкою відповідно до цільового призначення, сплачує орендну плату, виконує свої права належним чином.
Аргументи відповідача
У позові просить відмовити, застосувати наслідки спливу позовної давності. Зазначає, що прокурор не є належним представником держави у таких правовідносин, відповідачем не порушено конкурентних засад для отримання земельної ділянки для ведення ФГ, відтак правові підстави для нікчемності договору оренди землі та її повернення відсутні.
Аргументи третьої особи.
Гр. ОСОБА_1 в 2015 році зверталась до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання їй дозволу на розроблення документації із землеустрою з метою отримання в оренду земельної ділянки та з клопотанням про затвердження такої документації. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 25.06.2015 року № 13-6436/28-15-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 29,8309 га, розташованої на території Куткірської сільської ради (за межами населених пунктів) Буського району, в оренду для ведення фермерського господарства.
Відповідно до чинного на час прийняття цього наказу земельного законодавства, зокрема, ст. 134 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства здійснювалось без проведення земельних торгів.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 06.11.2015 року № 10650/28-15 надано ОСОБА_1 земельну ділянку в оренду терміном на 7 років для ведення фермерського господарства, на території Куткірської сільської ради (за межами населених пунктів) Буського району площею 29,8309 га (кадастровий номер 4620682800:01:000:0076).
Обставини, встановлені судом.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 13-6436/28-15-СГ від 25.06.2015 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 29,8309 га розташованої на території Куткірської сільської ради (за межами населених пунктів) Буського району, в оренду для ведення фермерського господарства.
Наказом №10650/28-15 «Про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельної ділянки» ГУ Держгеокадастру у Львівській області 06.11.2015 пунктом 1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Куткірської сільської ради (за межами населених пунктів) Буського району площею 29,8309 га для ведення фермерського господарства.
Пунктом 2 цього наказу № 10650/28-15 від 06.11.2015, надано ОСОБА_1 земельну ділянку в оренду терміном на 7 років для ведення фермерського господарства, на території Куткірської сільської ради (за межами населених пунктів) Буського району площею 29,8309 га (кадастровий номер 4620682800:01:000:0076).
Наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 4151/16-16 від 10.05.2016 «Про внесення змін до наказів ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 18.08.2015 № 8168/28-15, від 22.08.2015 № 9010/28-15, від 06.11.2015 № 10650/28-15» внесено до наказів ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 18.08.2015 № 8168/28-15, від 22.09.2015 № 9010/28-15, від 06.11.2015 № 10650/28-15 «Про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельної ділянки» зміни, а саме: в пункті 2 тексту «…терміном на 49 років…» змінено на текст «…терміном на 20 років…» та в пункті 3 тексту «…в розмірі 3%...» змінено на текст «…в розмірі 4%...».
На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 10650/28-15 від 06.11.2015 зі змінами внесеними згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 4151/16-16 від 10.05.2016, 20.05.2016 між ГУ Держгеокадастру у Львівській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі. 
Відповідно до п. 1.1 Договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Куткірської сільської ради (за межами населених пунктів) Буського району Львівської області.
Згідно із п. 2.1 Договору, в оренду передається земельна ділянка із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства загальною площею 29,8309 га, у тому числі 29,8309 га пасовища.
Відповідно до п. 2.2. Договору, кадастровий номер земельної ділянки 4620682800:01:000:0076.
Згідно із п. 2.4 Договору, код використання згідно з класифікатором видів цільового призначення земель (КВЦПЗ): А.01.02 – для ведення фермерського господарства.
Відповідно до п. 3.1 Договору, останній укладено на строк 20 років.
Актом прийому-передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки від 20.05.2016, ГУ Держгеокадастру у Львівській області передано, а ОСОБА_1 прийнято в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Куткірської сільської ради Буського району Львівської області площею 29,8309 га.
Право оренди земельної ділянки площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076 для ведення фермерського господарства зареєстровано 30.05.2016 за ОСОБА_1 , номер запису про інше речове право 14794326.
ГУ Держгеокадастру у Львівській області 24.05.2019 видано наказ № 13- 3415/16-19-СГ «Про внесення змін до договору оренди землі», пунктом 1 якого, внесено зміни до договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності від 20.05.2016, укладеного між ГУ Держгеокадастру у Львівській області та ОСОБА_1 , право оренди посвідчене Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 30.05.2016 №14794326 загальною площею 29,8309 га, кадастровий номер 4620682800:01:000:0076, із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, розташованої на території Куткірської сільської ради Буського району.
Також, п. 2 наказу № 13-3415/16-19-СГ від 24.05.2019, внесено зміни до договору оренди земельної ділянки, а саме: в преамбулі договору змінено орендаря з « ОСОБА_1 » на «Фермерське господарство «МП Надія».
Крім того, п. 3, п. 3.1, п. 3.2 наказу № 13-3415/16-19-СГ від 24.05.2019, зобов`язано ОСОБА_2 – начальника відділу у Буському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності та забезпечити підписання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності від 20.05.2016 укладеного між ГУ Держгеокадастру у Львівській області та ОСОБА_1 .
На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 13-3415/16-19-СГ від 24.05.2019, 24.06.2019 між ГУ Держгеокадастру у Львівській області (орендодавець) та ФГ «МП Надія» (орендар) укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 20.05.2016, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.05.2016 номер запису 14794326.
Згідно із п. 1 Додаткової угоди, внесено зміни до Договору, а саме в преамбулі змінено орендаря з « ОСОБА_1 » на «ФГ «МП Надія». Відповідно до п. 2 Додаткової угоди, усі інші умови Договору залишаються незмінними і сторони підтверджують по ньому свої зобов`язання. Згідно із п. 4 Додаткової угоди, остання є невід`ємною частиною договору оренди земельної ділянки від 20.05.2016 (державна реєстрація речового права на нерухоме майно від 30.05.2016 № 14794326).
Судом встановлено, що для створення та ведення фермерського господарства на підставі наказів ГУ Держземагенства у Львівській області та ГУ Держгеокадастру у Львівській області Винічик О.А. вже виділялись земельні ділянки за рахунок земель державної власності, що підтверджується інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Так, до надання ГУ Держгеокадастру у Львівській області в оренду ОСОБА_1 спірної земельної ділянки (06.11.2015), останній вже було надано в оренду для ведення фермерського господарства 4 земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 115,5773 га, зокрема: 1) Земельна ділянка площею 33,1559 га з кадастровим номером 4620682300:08:000:0007 (наказ ГУ Держземагенства у Львівській області «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» № 13-3368/16-14-СГ від 17.10.2014); 2). Земельна ділянка площею 17,1317 га з кадастровим номером 4620682300:08:000:0005 (наказ ГУ Держземагенства у Львівській області «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» № 13-3369/16-14-СГ від 17.10.2014); 3). Земельна ділянка площею 22,8155 га з кадастровим номером 4620682300:11:000:0056 (наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 8168/28-15 від 18.08.2015); 4). Земельна ділянка площею 42,4742 га з кадастровим номером 4620682300:07:000:0166 (наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 9010/28-15 від 22.09.2015).
Судом також встановлено, що гр. ОСОБА_1 03.06.2016 зареєстровано Фермерське господарство «Біоконцепт-Гарденія» (код ЄДРПОУ 40537462) та 30.09.2016 зареєстровано ФГ«МП Надія» (код ЄДРПОУ 408668447).
Згідно наявної у матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.11.2025 року, номер інформаційної довідки 453548825 земельна ділянка кадастровий номер 4620682800:01:000:0076, площею 29,8309 га на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, 24.12.2020 року, рішення про прийняття земельних ділянок з державної в комунальну власність від 25.02.2021 року Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, Акту приймання – передачі земельних ділянок с/г призначення із земель державної у комунальну власність від 24.12.2020 року передана у комунальну власність позивача. 
В подальшому, рішенням Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області від 26 листопада 2025 року №1643 зареєстровано право комунальної власності на спірну земельну ділянку та внесено зміни до договору оренди землі, укладеного 20.05.2016 року в частині зміни орендодавця – Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на орендодавця Красненську селищну раду Золочівського району Львівської області. На виконання цього рішення укладено додаткову угоду від 12 січня 2026 року.
Норми права та мотиви суду.
Щодо участі прокурора
Порушення інтересів держави прокурор вбачає у недотриманні встановленого чинним земельним законодавством України порядку передачі землі державної власності сільськогосподарського призначення у користування, внаслідок чого держава, як законний власник землі, не отримує найвищу плату за користування нею, що забезпечується встановленим ст. 135 Земельного кодексу України порядком проведення земельних торгів.
У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 14, 19 Конституції України).
Незаконне надання в оренду Винічик О.А. в обхід процедури торгів та за відсутності достатньої правової підстави спірної земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів, суперечить державній політиці у сфері земельних відносин, не сприяє досягненню цілей, передбачених Законом України «Про фермерське господарство» щодо створення умов для реалізації ініціативи громадян в сфері виробництва товарної сільськогосподарської продукції, забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств.
Позовна заява про зобов`язання повернути у розпорядження органу місцевого самоврядування земельну ділянку та скасування державної реєстрації похідних речових прав безумовно становить суспільний інтерес, оскільки у зв`язку з укладенням спірного договору держава позбавлена можливості визначити орендаря, який запропонував би найкращі пропозиції, у порівнянні з іншими учасниками, в тому числі щодо розміру орендної плати та інших зобов`язань, зокрема інвестиційного характеру, які покладаються на переможця у випадку його перемоги на конкурсі.
Дотримання належного економічного регулювання земельних відносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового (в тому числі договірного) врегулювання, що виключає невизначеність у правовідносинах сторін, безпосередньо належить до інтересів держави.
З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у вказаних правовідносинах, Золочівською окружною прокуратурою Львівської області у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлено до Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області запит № 14.54/05-39-5114ВИХ-25 від 14.11.2025, у якому звернуто увагу на факти порушення допущені ГУ Держземагенства у Львівській області та ГУ Держгеокадастру у Львівській області при наданні Винічик О.А. в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, у тому числі земельної ділянки площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076.
Разом з цим, згідно інформації Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області № 03-08/1303 від 21.11.2025, селищна рада до суду з позовною заявою щодо скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076 за ФГ «МП Надія» та її повернення, чи іншою позовною заявою не зверталась.
Також, Красненською селищною радою Золочівського району Львівської області у вказаній інформації повідомлено до окружної прокуратури про те, що селищній раді стало відомо про передачу Винічик О.А. в оренду земельної ділянкиплощею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076 від Куткірської сільської ради в процесі передачі речей та документів, які відображено в передавальному акті та додатках від 09.04.2021.
Таким чином, Красненською селищною радою Золочівського району Львівської області не вжито належних заходів щодо захисту інтересів держави, зокрема не подано до суду відповідну позовну заяву, що в свою чергу вказує на неналежний захист органом місцевого самоврядування порушених інтересів держави, тому у прокурора виникають обґрунтовані підстави на звернення до суду із даною позовною заявою.
Суд доходить висновку, що прокурор навів достатньо правових аргументів для представництва інтересів держави в особі позивача - Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області.
Щодо нікчемності договору оренди
Відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України.
Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
За змістом частин першої-третьої статті 124 ЗК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування у тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.
За змістом частини третьої статті 134 ЗК України земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34 (для сінокосіння і випасання худоби), 36 (для городництва) та 121 (для ведення фермерського господарства; для ведення особистого селянського господарства, для ведення садівництва; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); для індивідуального дачного будівництва; для будівництва індивідуальних гаражів) цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.
Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про фермерське господарство» право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.
Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначений статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство». Нею передбачені процедура звернення, вимоги до змісту заяви для отримання у власність або в оренду земельної ділянки державної чи комунальної власності з метою ведення фермерського господарства, строк розгляду такої заяви, умови щодо передання земельних ділянок лісового та водного фондів.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про фермерське господарство», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства
Відповідно до статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
За змістом положень статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, на конкурентних засадах через участь у торгах, а не як фізична особа - громадянин України із метою створення фермерського господарства.
З урахуванням вимог статей 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, у постановах Верховного Суду від 13.06.2023 у справі № 908/1445/20, від 07.06.2023 у справі № 922/3737/19, від 14.03.2023 у справі № 922/1974/19, від 07.03.2023 у справі № 922/3108/19.
Як встановлено судом, на час отримання спірної земельної ділянки, відповідач вже реалізував своє право на безоплатне отримання 4 земельних ділянок (поза конкурсом) для ведення фермерського господарства, зокрема: 1) Земельна ділянка площею 33,1559 га з кадастровим номером 4620682300:08:000:0007 (наказ ГУ Держземагенства у Львівській області «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» № 13-3368/16-14-СГ від 17.10.2014); 2). Земельна ділянка площею 17,1317 га з кадастровим номером 4620682300:08:000:0005 (наказ ГУ Держземагенства у Львівській області «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» № 13-3369/16-14-СГ від 17.10.2014); 3). Земельна ділянка площею 22,8155 га з кадастровим номером 4620682300:11:000:0056 (наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 8168/28-15 від 18.08.2015); 4). Земельна ділянка площею 42,4742 га з кадастровим номером 4620682300:07:000:0166 (наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 9010/28-15 від 22.09.2015).
Отже, за встановлених обставин даної справи спірна земельна ділянка могла бути отримана виключно створеними особою фермерським господарством, а не ним як громадянином/фізичною особою, оскільки право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-248цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц та у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 927/83/19 та від 25.03.2020 у справі № 357/2418/15-ц, від 17.09.2020 у справі №917/1416/19.
Суд доходить висновку, що оскільки спірний договір оренди укладений за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці 2 частини другої статті 134 ЗК України, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямовані на незаконне заволодіння земельними ділянками державної власності, то такі договори згідно із частинами першою та другою статті 228 ЦК України є нікчемними.
Так, згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною другою статті 215 ЦК України, зокрема, передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі №922/1832/19 зазначено: якщо існує зловживання громадянином такими пільговими умовами, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування повинен не допустити надання йому земельної ділянки на пільговій (поза конкурентній) основі, однак якщо і орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування не перешкоджає такому зловживанню, то ці особи (громадянин та відповідний орган) створюють незаконні передумови для отримання громадянином земельної ділянки на пільговій (поза конкурентній) основі, а правочин, укладений за наслідками таких діянь, спрямований на отримання земельної ділянки без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, то він відповідно до частин першої та другої статті 228 ЦК України є нікчемним.
У постанові від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила:"85. Оскільки договір оренди землі від 1 липня 2015 року № 6, укладений між ГУ Держземагентства у Хмельницькій області та ОСОБА_3 без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної власності, то він відповідно до частин першої, другої статті 228 ЦК України є нікчемним.
Водночас Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс 19, пункт 72), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18, пункти 69, 70)".
В іншій справі № 922/1830/19 за позовом заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області до ОСОБА_1, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Фермерського господарства "Скосогорівка" про визнання недійсним договору та повернення ділянок, за участю Прокуратури Харківської області Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.10.2022 вказала: «9.26. Обмежившись посиланням на відсутність прямої заборони на отримання громадянином земельної ділянки для ведення фермерського господарства повторно, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що землі фермерського господарства мають особливий статус і надаються громадянам на пільговій (позаконкурентній) основі з певною метою, а тому в кожному конкретному випадку орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника з метою недопущення зловживанням громадянином такими пільговими умовами».
Частиною 2 абзацом 17 статті 134 ЗК України до 18.02.2016 року, а саме до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів» (далі Закон № 1012-VIII) було передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.
В подальшому, абзац 17 частини другої статті 134 в редакції Закону№ 1012-VIII від 18.02.2016}було виключено.
Відповідач зазначає, що фізичні та юридичні особи, які до набрання чинності цим Законом № 1012-VIII, у встановленому земельним законом порядку отримали дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів».
Зазначені висновки базуються на тому, що до внесення змін до ЗК України Законом № 1012-VIII громадянин міг отримати для ведення фермерського господарства скільки завгодно земельних ділянок на неконкурентних засадах. Суд вважає цей довід помилковим з огляду на таке.
Законом України «Про фермерське господарство» було передбачено, що громадянин, який одержав земельну ділянку, мав зареєструвати фермерське господарство як юридичну особу. Отже, земля не могла передаватись громадянину двічі чи більше разів для ведення фермерського господарства, бо вже після першої передачі землі в оренду мало бути створене фермерське господарство, і саме воно, а не громадянин, ставало суб`єктом ведення фермерського господарства.
Суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, де зазначено, що з урахуванням вимог статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.
Отже, за висновками Великої Палати Верховного Суду повторне передання в оренду для ведення фермерського господарства на позаконкурсній основі було незаконним і до набрання чинності Законом № 1012-VIII.
Таким чином, Верховний Суд у постановах від 09.08.2023 у cправі № 922/1832/19, від 10.01.2024, № 922/1130/23 (з посиланням на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19), сформував підхід про нікчемність договору оренди землі, згідно із частинами першою та другою статті 228 ЦК України, укладеного без дотримання конкурентних засад, тобто спрямованого на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної або комунальної власності.
Таким чином, право на безоплатне отримання земельної ділянки державної або комунальної власності одного виду, громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.
У постанові від 29.09.2020 зі справи № 688/2908/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила: «п.85. Оскільки договір оренди землі від 1 липня 2015 року № 6, укладений між ГУ Держземагентства у Хмельницькій області та ОСОБА_3 без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної власності, то він відповідно до частин першої, другої статті 228 ЦК України є нікчемним. п.86. Водночас Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс 19, пункт 72), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18, пункти 69, 70)».
Ця позиція підтримана постановою ВС у складі колегії суддів КГС від 09.08.2023 року у справі №922/1832/23.
У пунктах 4.20, 4.21 постанови Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 922/1832/19, викладено такі висновки щодо застосування положень частин 1, 2 статті 228 ЦК України та частини 2 статті 134 ЗК України у подібних правовідносинах:
«…якщо існує зловживання громадянином такими пільговими умовами, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування повинен не допустити надання йому земельної ділянки на пільговій (позаконкурентній) основі, однак якщо і орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування не перешкоджає такому зловживанню, то ці особи (громадянин та відповідний орган) створюють незаконні передумови для отримання громадянином земельної ділянки на пільговій (позаконкурентній) основі, а правочин, укладений за наслідками таких діянь, спрямований на отримання земельної ділянки без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, то він відповідно до частин 1, 2 статті 228 ЦК України є нікчемним».
Оскільки спірний Договір за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці другому частини другої статті 134 ЗК України, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, такий договір згідно з частинами першою та другою статті 228 ЦК України є нікчемним (близькі за змістом висновки щодо нікчемності договору через порушення конкурентного порядку набуття земельної ділянки викладені у постанові від 20.07.2022 зі справи № 923/196/20)».
Щодо позовних вимог про зобов`язання повернути земельну ділянку територіальній громаді.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, вимога про визнання його недійсним за загальним правилом не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).
Оскільки договір оренди є нікчемними, то він не породжує правових наслідків, крім пов`язаних з їх нікчемністю, тому особа, а в подальшому створене нею ФГ використовувало земельну ділянку незаконно, без установлених законом підстав. 
Відсутність в орендаря правових підстав для користування земельною ділянкою (користування землею на підставі нікчемного договору) свідчить про те, що він використовує її незаконно, і власник має право вимагати повернення цієї земельної ділянки, враховуючи, що між учасниками справи виникли відносини зобов`язально-правового характеру, адже, як слідує з матеріалів справи, позивач - 26 листопада 2025 року зареєстрував право комунальної власності на спірну земельну ділянку та внесено зміни до договору оренди землі, укладеного 20.05.2016 року в частині зміни орендодавця на орендодавця Красненську селищну раду Золочівського району Львівської області. На виконання цього рішення укладено додаткову угоду від 12 січня 2026 року.
Звертаючись до суду з позовом за захистом порушеного права, позивач відповідно до статті 162 ГПК України пропонує (викладає) в позові правову кваліфікацію спору, зокрема формулює в ньому спосіб захисту, який, на його думку, забезпечить відновлення такого права. При цьому процесуальний закон не вимагає посилання на законодавчу норму, яка передбачає цей спосіб захисту або дозволяє його застосувати.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 вже викладено висновок про те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Суд незалежно від наявності посилання сторін вирішує, які норми права повинні застосовуватися для вирішення спору, при цьому сторони не зобов`язані доказувати в суді наявність та необхідність застосування певної норми до спірних правовідносин.
У зв`язку із цим господарський суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (такий висновок викладено в пункті 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (такий висновок викладено в пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).
Відтак виникла необхідність надати правову кваліфікацію зазначеній позовній вимозі, звернутій до ФГ, а саме: чи є така вимога застосуванням реституції (наслідків недійсності договору оренди землі як нікчемного правочину, при поданні якої допускається застосування наслідків спливу позовної давності за заявою відповідача (відповідачів); чи така вимога є самостійною вимогою, що відповідає умовам звернення з негаторним позовом (схожий за змістом висновок викладено в пункті 52 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2024 у справі № 917/1173/22).
У пунктах 66, 67, 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 викладено такі висновки:
"За змістом абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним із таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення status quo у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).
За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається у його сторони. У разі неможливості здійснити реституцію у натурі, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони зобов`язані відшкодувати вартість того, що одержали, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).
Водночас у пункті 60 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду чітко виснувала про те, що у разі, коли сторона правочину вважає його нікчемним, вона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а з вимогою про застосування наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, із вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи таку вимогу його нікчемністю.
У свою чергу в пункті 8.43 постанови від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 Велика Палата Верховного Суду підтвердила правильність своїх висновків, викладених у пунктах 66- 70 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, зокрема про те, що за недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину.
Таким чином, Палата враховує, що від зазначеного правового висновку Велика Палата Верховного Суду не відступала й у постанові від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21.
При цьому в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.08.2023 у справі № 918/862/22, від 26.01.2022 у справі № 924/637/20 викладено уточнюючий висновок про те, що правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину, а двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом прокурор обґрунтовує заявлені позовні вимоги саме нікчемністю договору оренди землі, зважаючи на його укладення між ГУ Держгеокадастру у Львівській області (орендодавець), в подальшому відбулася заміна орендодавця на позивача та ФГ (орендар) без дотримання конкурентних засад, визначених частиною 2 статті 134 ЗК України, на підставі якого (договору) відповідач, власне, й набула право оренди на спірну земельну ділянку.
У пунктах 133,134 постанови від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23 сформульовано висновок, що однією з умов застосування негаторного позову є відсутність між сторонами спору договірних відносин. 134. Якщо вчинене особою порушення було можливе лише як вчинене певною особою через її статус у договірному чи іншому зобов`язальному правовідношенні з власником, то негаторний позов не можна заявити, а право власника слід захищати за допомогою зобов`язально-правових способів (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 02 листопада 2022 року у справі № 922/3166/20).
Ураховуючи в сукупності зазначені вище висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень статей 216, 387, 391 ЦК України та статей 2, 162 ГПК України, викладені в постановах від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21, від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23, суд констатує, що заявлена прокурором у цій справі позовна вимога про повернення спірної земельної ділянки орендодавцю, тобто стороні договору оренди землі, є належним і ефективним способом захисту прав місцевої територіальної громади, як і застосування наслідків нікчемності зазначеного договору у виді односторонньої реституції (як виняток, через законодавче встановлення недопустимості повернення орендодавцем отриманої орендної плати за фактичний строк оренди землі у разі недійсності (нікчемності) договору оренди землі), але не негаторним позовом, про який йшлося б у випадку подання позову про повернення земельної ділянки тим суб`єктом, який не є стороною нікчемного правочину.
При цьому наявна неповна відповідність позовних вимог (у тій частині, що вимога про зобов`язання орендаря повернути спірну земельну ділянку орендодавцю та усунути перешкоди власнику – Красненській територіальній громаді Золочівського району Львівської області в особі Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076) належному способу захисту (про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину) не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, позаяк прагнення позивача повернути земельну ділянку в зв`язку з нікчемністю договору оренди землі підлягають задоволенню, а заявлені позовні вимоги можна витлумачити відповідно до належного способу захисту прав.
Враховуючи сталі правові позиції Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21, від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23 та в постанові від 16.02.2024 у справі № 917/1173/22 відповідно, суд застосовує належні та ефективні способи захисту, передбачені законом.
Зокрема, у п.90-93 постанови від 26.11.2025 року у справі №910/14264/24 наголошено, що: 90. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.
91. Разом із тим невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту прав. Протилежний підхід не відповідав би завданням господарського судочинства (стаття 2 ГПК України).
92. Суд у кожному окремому конкретному випадку має встановити, якого результату прагне досягнути позивач за наслідком розгляду справи, тобто надати належну інтерпретацію змісту його заявлених вимог.
93. У разі посилання позивача на неправильні (невідповідні предмету позову) законодавчі положення суд має застосувати відповідну законодавчу норму самостійно. Така помилка позивача не може слугувати підставою для відмови в позові, про що наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23.
Враховуючи наведене та застосовуючи підхід щодо ефективності правового захисту відновлення порушеного права у повному обсязі, що призведе до виконуваності рішення суду та його повноти, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076, оскільки такий механізм призведе до повного відновлення порушеного права територіальної громади. У Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 15.01.2026 року зазначено: вид іншого речового права – право оренди земельної ділянки; у графі «підстава внесення запису» - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29881748 від 03.06.2016 року; у графі «зміст характеристика іншого речового права» - строкове платне користування земельною ділянкою с/призначення для ведення ф/г. Орендар – ФГ «МП Надія». 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово формулювала висновки про те, що функцією державної реєстрації права є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Подібні висновки наведені, зокрема, в постановах від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 96), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 48). Отже, фактичне володіння нерухомим майном здійснюється шляхом оголошення в реєстрі права на нерухоме майно. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У п. 63 -65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20) зазначено, що судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (постанова
Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).
Тобто, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, забезпечувати відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
З огляду на вищезазначені норми права, передача земельної ділянки оренду, що перебуває у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладання з останнім договору оренди такої земельної ділянки, який, у свою чергу, є підставою для реєстрації права користування даною земельною ділянкою, з моменту якої і виникає таке право.
Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19(910/13492/21)).
У відповідності до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечувати відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Обраний позивачем та використаний спосіб судового захисту є ефективним як на думку позивача, що також має важливе значення з огляду на принцип диспозитивності, так і по суті спору, оскільки реєстрація права оренди на її земельну ділянку створює перешкоди позивачу у праві розпорядження своєю власністю, наприклад, передачі в оренду іншій особі, так і продовжує фіксувати за відповідачем визнане державою право оренди.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (підпункт 11.12), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31).
Такий підхід суд застосовує щодо позовної давності.
Представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності.
Прокурор заперечив проти застосування позовної давності, враховуючи звернення з вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування речового права. В судовому засіданні прокурор усно заперечив пропуск позовної давності з підстав, що селищна рада могла довідатися про порушення її прав як власника землі тільки у випадку, коли земельна ділянка їй передана, зареєстрована на праві комунальної власності. 
Дослідивши ці обставини суду зазначає таке.
В силу приписів ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності в силу вимог частини другої статті 260 Цивільного кодексу України не може бути змінений за домовленістю сторін.
Згідно із частиною першою статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Слід зауважити, що поширення на ті чи інші відносини спеціальної, а не загальної позовної давності має бути у кожному конкретному випадку обумовлене законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.
З 17.03.2022 року (дата набрання чинності Законом №2120, яким доповнено розділ ЦКУ «Прикінцеві та перехідні положення» пунктом 19) по 29.01.2024 (дата, після якої редакцію цього пункту було змінено на підставі Закону №3450) згідно п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ, в редакції, яка діяла до 29.01.2024, яким передбачалось, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦКУ, продовжуються на строк його дії.
З 30.01.2024 року (дата набрання чинності Закону №3450, яким змінено формулювання п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦКУ) по 03.09.2025 (останній день дії п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦКУ, який виключено з 04.09.2025 на підставі Закону №4434-IX) згідно п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ в редакції, що діє з 30.01.2024 на підставі Закону від 08.11.2023 № 3450-IX, яким передбачалось, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений ЦКУ, зупиняється на строк дії такого стану.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. В разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Судом встановлено, що у цій справі порушено інтереси держави в особі територіальної громади.
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатися про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц, від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19, а також у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 910/248/20.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 сформулювала висновок про те, що: «якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 6-1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц та у справі № 469/1203/15-ц). Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог».
Судом встановлено, що згідно наявної у матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.11.2025 року, номер інформаційної довідки 453548825 земельна ділянка кадастровий номер 4620682800:01:000:0076, площею 29,8309 га на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, 24.12.2020 року, рішення про прийняття земельних ділянок з державної в комунальну власність від 25.02.2021 року Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, Акту приймання – передачі земельних ділянок с/г призначення із земель державної у комунальну власність від 24.12.2020 року. 
Відповідно до листа позивача від 21.11.2025 року №03-08/1303 на запит прокуратури від 14.11.2025 року надано інформацію, згідно з якою позивач повідомляє про те, що інформацію щодо укладення договору оренди землі, кадастровий номер 4620682800:01:000:0076, площею 29,8309 га з гр. ОСОБА_3 за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства отримана від Куткірської сільської ради в процесі передачі речей та документів, які відображено в передавальному акті та додатках від 09.04.2021.
Відтак суд доходить висновку, що Красненській селищній раді Золочівського району Львівської області стало відомо про передачу ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076 від Куткірської сільської ради в процесі передачі речей та документів, які відображено в передавальному акті та додатках від 09.04.2021.
На підставі наведеного, суд доходить висновку, що строк позовної давності не пропущено. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19 наголосила, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Крім того, Велика Палата вказала на те, що питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19 зазначив, що за змістом ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.
Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Судові витрати.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 231, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задоволити.
2. Зобов`язати Фермерське господарство “МП Надія” (код ЄДРПОУ 40866847, вул. Київська, 31 В, с. Кізлів, Золочівський район, Львівська область, 80543) повернути Красненській територіальній громаді Золочівського району Львівської області в особі Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області (код ЄДРПОУ 04372773, вул. Івана Франка, 2а, смт Красне, Золочівський район, Львівська область, 80560) земельну ділянку площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076, яка знаходиться на території Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, за межами населених пунктів.
3. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 29,8309 га з кадастровим номером 4620682800:01:000:0076 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 937658146206) за Фермерським господарством “МП Надія” (код ЄДРПОУ 40866847, вул. Київська, 31 В, с. Кізлів, Золочівський район, Львівська область, 80543) (номер запису про інше речове право 14794326 від 30.05.2016).
4. Стягнути з Фермерське господарство “МП Надія” (код ЄДРПОУ 40866847, вул. Київська, 31 В, с. Кізлів, Золочівський район, Львівська область, 80543) на користь Львівської обласної прокуратури (м. Львів, просп. Шевченка, 17/19,код ЄДРПОУ 02910031) судовий збір у розмірі 4 844,80 грн. 
Рішення набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.
Повний текст рішення складено та підписано 15.06.2026 року.

Суддя Коссак С.М.