05.05.2026     Справа № 363/1821/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Чіркова Г.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради про визнання протиправною відмови у наданні публічної інформації,
в с т а н о в и в:
позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, посилаючись на ненадання відповідачем запитуваної інформації, що порушує його право на доступ до публічної інформації згідно ст. 34 Конституції України та Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив:
- визнати протиправними дії Комунального підприємства «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради, що полягали у відмові надати публічну інформацію на запити позивача від 29 січня 2026 року та 02 лютого 2026 року, оформлені листом вих. №21м/р від 06 лютого 2026 року;
- зобов?язати Комунальне підприємство «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради надати ОСОБА_1 запитувану публічну інформацію відповідно до поданих запитів від 29 січня 2026 року та 02 лютого 2026 року (№вх. 22м/р, №вх.27м, №вх.26/1м), у повному обсязі та у спосіб, передбачений Законом України «Про доступ до публічної інформації»;
- стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.
Позов обґрунтовано тим, що 29 січня 2026 року та 02 лютого 2026 року позивачем подано до відповідача три письмові запити на доступ до публічної інформації (№вх. 22м/р, № вх.27м, №BX.26/1м), які складено відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». 06 лютого 2026 року відповідачем надано єдину відповідь вих. №21м/р, якою фактично відмовлено у наданні всієї запитуваної інформації, в якій передбачених законом підстав для відмови не наведено, розпорядника, який володіє інформацією не зазначено та перенаправлення запитів не здійснено.
Представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що позивач у поданих запитах фактично просив надати не публічну, а комерційну інформацію, яка містить дані щодо фінансово-господарської діяльності підприємства, зокрема відомості про доходи, витрати та первинну бухгалтерську документацію. Вказав, що така інформація не є публічною у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», а запити не містять правових підстав для її отримання. При цьому зазначив, що за своїм змістом такі запити фактично спрямовані на отримання тимчасового доступу до речей і документів у розумінні ч. 1 ст. 159 КПК України, однак у позивача визначені законом підстави та повноваження для отримання такої інформації відсутні. Також зазначив, що позивач не є співвласником чи мешканцем будинків, щодо яких витребовувалась інформація, не бере участі в управлінні ними та не є особою, перед якою управитель зобов`язаний звітувати. Крім того, вказав, що послуга з управління багатоквартирним будинком надається на договірних засадах, а її вартість є вільною договірною ціною, що не підлягає державному регулюванню, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову через відсутність порушення прав позивача.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що запитувана інформація є публічною у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки створена та перебуває у володінні відповідача під час виконання функцій з управління багатоквартирними будинками, які здійснюються на підставі рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 368 від 17 серпня 2021 року. Вказав, що послуга з управління багатоквартирним будинком відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є житлово-комунальною послугою, а тому інформація щодо формування вартості послуг, доходів, витрат, обсягів та якості наданих послуг не може вважатися комерційною інформацією. Також зазначив, що відповідно до Постанови ММУ від 05 червня 2019 року № 482 «Про затвердження Порядку здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за період її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості» управитель зобов`язаний вести окремий облік доходів, витрат, кількісних та якісних показників надання послуг щодо кожного багатоквартирного будинку та зберігати первинну документацію, якою підтверджуються фактичні витрати. 
Зазначив, що позивач не просив створити нову інформацію, а звертався із вимогою про надання доступу до вже існуючої інформації та копій документів, які знаходяться у володінні відповідача, що відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також вказав, що у разі необхідності пошуку інформації серед значного обсягу даних відповідач мав право продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів із обов`язковим письмовим повідомленням запитувача, однак такого повідомлення йому не надано. Крім того, зазначив, що посилання відповідача на положення ст. 159 КПК України є безпідставними, оскільки тимчасовий доступ до речей і документів застосовується виключно в межах кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, тоді як у даному випадку позивач реалізовував гарантоване законом право на доступ до публічної інформації, у тому числі шляхом отримання копій документів, а тому до спірних правовідносин порядок, підстави та процесуальні наслідки, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України застосуванню не підлягають. 
Також зазначив, що відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеженню підлягає інформація, а не документ, а тому відповідач був зобов`язаний надати документи з вилученням інформації з обмеженим доступом, в разі її наявності. Формальне посилання на комерційний характер інформації без застосування трискладового тесту, передбаченого ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI, не є належною підставою для відмови у наданні інформації, а тому відповідь відповідача № 21м/р від 06 лютого 2026 року належного обґрунтування законності такого обмеження доступу не містить.
В зв`язку з викладеним наполягав на задоволенні позову.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Матеріалами справи встановлено, що 29 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородської міської ради, як розпорядника інформація, із запитом про доступ до публічної інформації, в якому просив надати повний розрахунок ціни (тарифу) на послуги з управління багатоквартирними будинками КП «Управляюча компанія» ВМР, за адресами: вул. Набережна, 2 та вул. Шолуденка, 6, із зазначенням усіх складових, що формують відповідну ціну.
02 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до КП «Управляюча компанія» ВМР із запитом про доступ до публічної інформації, в якому просив надати інформацію про облік доходів і витрат, а також кількісні та якісні показники послуг з управління будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та кожної складової послуги окремо.
02 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до КП «Управляюча компанія» ВМР із запитом про доступ до публічної інформації, в якому просив надати інформацію про облік доходів і витрат, а також кількісні та якісні показники послуг з управління будинком за адресою: АДРЕСА_2 , та кожної складової послуги окремо.
06 лютого 2026 року КП «Управляюча компанія» ВМР на вказані вище запити ОСОБА_1 №вх. 22м/р від 29 січня 2026 року, №вх.27м та №вх.26/1м від 02 лютого 2026 року надано відповідь №вих.21/м/р, в якій зазначено таке. Зокрема те, що «підприємство є сумлінним платником податків, ЄСВ, ПІДФО, ПДВ, військового збору та є підприємством, яке має важливе значення для задоволення потреб територіальної громади міста Вишгорода та є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Усі види діяльності підприємства проводяться виключно на підставі і в межах укладених договорів та чинного законодавства.
Підприємство є юридичною особою, що здійснює свою діяльність у суворій відповідальності до вимог чинного законодавства України.
При здійсненні своєї діяльності прикладає зусиль до утвердження та зміцнення принципу законності господарської діяльності, утвердження України як правової держави, вживає заходів щодо недопущення порушення будь-якими особами прав та свобод фізичних і юридичних осіб.
У запитах на отримання публічної інформації від 02 лютого 2026 року відсутня інформація відносно права особи, якій потрібно надати інформацію, на отримання даної інформації, на підставі чого необхідно надати інформацію чи відповідні документи, які містять дані з обмеженим доступом.
За своїм змістом метою даного запиту на отримання публічної інформації є отримання доступу до документів у розумінні ч. 1 ст. 159 КПК України.
У наведеному у заявах бажанні отримати інформацію відсутні норми права, на які здійснюється посилання як на правову підставу для отримання такої інформації, копії документів, не зазначається спосіб (порядок) реалізації відповідних повноважень, що є обов?язковою вимогою чинного законодавства, в той же час такий спосіб встановлено чинним законодавством України.
Щодо стосується публічної інформації то зазначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб?єктами владних повноважень своїх обов?язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб?єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених Законом України «Про доступ до публічної інформації».
До публічної інформації з обмеженим доступом відноситься конфіденційна інформація, таємна та службова інформація.
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
ОСОБА_1 у своїх запитах просив надати інформацію, яка за своєю правовою природою не є публічною.
3 огляду на викладене, у задоволенні вимог, що містяться у запитах на отримання публічної інформації ОСОБА_1 відмовлено, оскільки вони положенням чинного законодавства не відповідають.».
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується:
1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;
2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;
3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;
4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;
5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;
6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах:
1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень;
2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом;
3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Згідно ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом:
1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;
2) надання інформації за запитами на інформацію.
Як вбачається із ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», інформацією з обмеженим доступом є:
1) конфіденційна інформація;
2) таємна інформація;
3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Згідно ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:
1) інформацією про стан довкілля;
2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;
3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;
4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, юридичних осіб публічного права з числа розпорядників інформації, визначених у пункті 5 частини першої цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині надання відповідної інформації за запитами.
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Згідно ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов`язані:
1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;
2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;
3) вести облік запитів на інформацію;
4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;
5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;
6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Як вбачається з ч.ч. 1-4 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Як вбачається із п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб;
управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку
Згідно ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», витрати на управління багатоквартирним будинком включають:
1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку;
2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку;
2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності;
3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення;
4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.
Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.
Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.
Зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.
Відповідно до п.п. 29, 31 – 33 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою КМУ №712 від 05 вересня 2018 року, плата за послугу з управління вноситься щомісяця до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, якщо інший порядок та строки не визначені договором управління. За бажанням співвласника оплата послуги з управління може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
Ціна послуги з управління визначається за домовленістю сторін, а у разі визначення управителя на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташовані багатоквартирні будинки, або іншим органом - суб`єктом владних повноважень, якому делеговано функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання, ефективної експлуатації та необхідного рівня і якості послуг - на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.
Ціна послуги з управління встановлюється договором управління з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором управління, та включає:
витрати на утримання багатоквартирного будинку, прибудинкової території, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису;
винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.
Кошторис враховує обов`язковий перелік робіт (послуг), а також періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території та є невід`ємною частиною договору управління.
З урахуванням наведених норм законодавства, судом встановлено, що КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради є суб`єктом, наділеним спеціальними повноваженнями щодо надання послуг з управління багатоквартирними будинками, а також розпорядником інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» в частині інформації щодо умов надання послуг, їх вартості, структури ціни, обліку доходів і витрат та інших показників, пов`язаних із здійсненням управління багатоквартирними будинками.
Необхідно враховувати, що послуга з управління багатоквартирним будинком віднесена до категорії житлово-комунальних послуг. Частина 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» прямо визначає її як «житлову послугу» та включає до нормативно встановленого переліку житлово-комунальних послуг. 
Законодавство не лише не виключає з публічної інформації дані про фактичні доходи, витрати і показники надання послуг з управління багатоквартирними будинками, а й встановлює обов?язок їх формування та обліку з самого факту діяльності управителя. Згідно постанови Кабінету Міністрів України №482 від 5 червня 2019 року, управитель зобов?язаний вести облік доходів, витрат, кількісних і якісних показників надання послуги щодо кожного багатоквартирного будинку та кожної складової послуги окремо, а також підтверджувати фактичні витрати відповідною первинною документацією, яка повинна зберігатися в управителя як розпорядника цих даних. Це підтверджує, що інформація, яка стосується таких показників, є документованою і підлягає наданню на запит відповідно до вимог закону.
За таких обставин, інформація щодо розрахунку ціни послуг, витрат на управління будинком, а також обліку доходів і витрат за своєю правовою природою є інформацією про умови надання послуг та їх вартість, а тому належить до публічної інформації, доступ до якої гарантується Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Судом встановлено, що запитувана позивачем інформація безпосередньо стосується формування ціни послуг з управління багатоквартирними будинками, складових відповідних витрат, а також обліку кількісних та якісних показників надання таких послуг, тобто інформації, яка створюється та документується відповідачем у процесі здійснення діяльності з управління багатоквартирним житловим будинком та перебуває у його володінні.
Відтак, така інформація відповідає критеріям відображеності та задокументованості, передбаченим Законом України «Про доступ до публічної інформації», а тому є публічною інформацією, доступ до якої регулюється саме положеннями вказаного Закону.
Суд також враховує, що відповідно до положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувач інформації не зобов`язаний обґрунтовувати причини подання запиту, мету отримання інформації чи наявність будь-якого спеціального інтересу щодо неї. 
Суд наголошує, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до будь-якої публічної інформації, відображеної та задокументованої будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що отримана або створена в процесі виконання розпорядником публічної інформації своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Отже, доводи відповідача про те, що позивач не є співвласником чи мешканцем відповідних будинків, на наявність у нього права на доступ до публічної інформації не впливають. 
Наданою відповідачем відповіддю № 21м/р від 06 лютого 2026 року фактично відмовлено у наданні усієї запитуваної інформації з посиланням на те, що така інформація не є публічною. При цьому, в іншій частині відповідь носить загальний характер та вирішення поставлених у запитах питань по суті не містить. 
З цих підстав доводи відповідача про те, що запитувана інформація є комерційною інформацією з обмеженим доступом, суд до уваги не приймає, оскільки такі підстави у відповіді № 21м/р від 06 лютого 2026 року, як мотив відмови у наданні інформації не зазначалися. Вказані обставини фактично є новим обґрунтуванням правомірності відмови, яке запитувачу під час розгляду його запитів не наведено.
До того ж, в силу вимог Закону та правовідносин в сфері управління багатоквартирним житловим будинком юридичною особою публічного права, вказана у запиті позивача інформація не може належати до комерційної.
Крім того, навіть у разі віднесення частини інформації до інформації з обмеженим доступом, відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеженню підлягає інформація, а не документ. В такому випадку відповідач зобов`язаний надати документи з вилученням лише тієї інформації, доступ до якої може бути обмежено законом.
Також суд звертає увагу на те, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог п.п. 1-3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Ці вимоги називають трискладовим тестом, який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації.
Відтак передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації трискладового тесту.
Положення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі трискладового тесту.
Отже, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.
За таких умов відмова в наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник у листі вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності сукупності всіх трьох підстав трискладового тесту означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою (правовий висновок викладеному в постанові КАС ВС від 17 листопада 2021 року у справі №640/21008/18).
Однак, відповідачем при наданні відповіді на запити позивача жодного належного обґрунтування наявності обставин, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не наведено. 
Відтак, доводи позивача про це є слушними та заслуговують на увагу.
Посилання відповідача на положення ст. 159 КПК України є безпідставним і до спірних правовідносин в цій справі застосовано бути не може, оскільки тимчасовий доступ до речей і документів є заходом забезпечення кримінального провадження та застосовується виключно в межах кримінального процесу на підставі ухвали слідчого судді. Натомість, у даному випадку між сторонами виникли правовідносини у сфері доступу до публічної інформації, які регулюються спеціальним Законом України «Про доступ до публічної інформації», а тому положення кримінального процесуального законодавства до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.
Отже, з урахуванням наведеного, доходить висновку про те, що за наслідками розгляду запитів на отримання публічної інформації КП «Управляюча компанія» ВМР безпідставно не надано позивачу достовірної, точної та повної інформації.
За таких обставин, судом встановлено порушено право позивача, яке підлягає захисту, а позов про це задоволенню.
Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268, 279 ЦПК України,
в и р і ш и в:
позовну заяву задовольнити.
Визнати протиправними дії Комунального підприємства «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради, що полягали ненаданні публічної інформації на запити ОСОБА_1 від 29 січня 2026 року та 02 лютого 2026 року, оформлені листом вих. №21м/р від 06 лютого 2026 року.
Зобов?язати Комунальне підприємство «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради у строки та в порядку, визначені Законом України «Про звернення громадян» та Законом України «Про доступ до публічної інформації», надати ОСОБА_1 запитувану публічну інформацію відповідно до поданих запитів від 29 січня 2026 року та 02 лютого 2026 року (№вх. 22м/р, №вх.27м, №вх.26/1м), у повному обсязі та у спосіб, передбачений Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Стягнути з Комунального підприємства «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: Комунальне підприємство «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради, ЄДРПОУ – 40460869, знаходиться за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 9А.
Суддя