Справа № 135/1882/25 
Провадження № 2/135/52/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
06.05.2026     Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,
з участю секретаря судових засідань Кузьміних О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Ладижин Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 02.02.2025 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №8293335.
27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27/03/25 у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру Боржників №7 від 26.06.2025 до Договору факторингу №27/03/25 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №8293335 в сумі 32 296 грн, з яких: 8 000 грн – сума заборгованості за основним боргом; 6 916 грн – сума заборгованості за відсотками; 1 380 грн – комісія за надання кредиту; 16 000 грн – неустойка. 
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №8293335 в розмірі 32 296 грн, яку позивач просив стягнути із відповідача.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. У позовній заяві представник позивача просив здійснювати розгляд справи за відсутності їхнього представника.
Представник відповідача Москвічов А.С. в судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, що відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору, однак, заперечує факт отримання грошових коштів. Зазначив, що відповідь банку про те, що відповідачу була емітована банківська картка, на яку зараховано кошти, не підтверджує те, що ці кошти надійшли саме від позивача.
Подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач не довів отримання відповідачем кредитних коштів, позивач до суду не подав виписку з рахунку відповідача, на який зараховувались грошові кошти. Не надано також і первинних документів, що підтверджували б надання коштів відповідачу за договором. Вважає недоведеним факт існування заборгованості відповідача за кредитним договором №8293335 від 02.02.2025. Також вказав на те, що розрахунок відсотків зроблено всупереч чинному законодавству, оскільки відсотки є явно завищеними. Також зазначив, що не підлягають стягненню штрафні санкції в сумі 16000 грн в зв`язку із введенням в країні воєнного стану. Не було повідомлено боржника про відступлення права вимоги за кредитним договором та не надано доказів переходу від клієнта до фактора права вимоги за кредитним договором.
Представник позивача ОСОБА_2 подала до суду заяву в межах строку подачі відповіді на відзив, згідно якої зазначила, що договір факторингу було укладено відповідно до діючого законодавства. Згідно витягу з реєстру боржників підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором до позивача. ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» не володіє первинними документами на отримання відповідачем кредитних коштів. Відповідач як власник карткового рахунку на який перераховано кошти може отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів.
Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 02.02.2025 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №8293335, за умовами якого Товариство надало кредит позичальнику в сумі 8 000 грн, строком на 360 днів, із процентною ставкою – 0,95%, та з комісією за надання кредиту – 1 380 грн, дата повернення кредиту – 27.01.2026 (п.п.2.2.1., 2.2.2., 2.2.8. Договору).
Відповідно до п. 2.2.8. Договору комісія за надання кредиту 17.25% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 1380.00 грн).
Дана обставина на заперечується відповідачем та підтверджується наявним в справі кредитним договором, укладеним в електронній формі.
Згідно реквізитів та даних вказаних ОСОБА_1 в договорі зазначено, що номер його електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 .
Згідно повідомлення АТ «Юнекс Банк» від 27.11.2025 наданого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» щодо уточнення інформації про проведення платежу згідно умов Договору про організацію переказу коштів на картки отримувачів видно, що було здійснено успішну операцію «Переказ на картку» суми 8000 грн 02.02.2025 на платіжну картку № НОМЕР_1 . 
З відповіді АТ «ПУМБ» №КНО-07.8.5/6668 БТ від 22.04.2026 на виконання ухвали суду видно, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , була випущена банківська платіжна картка НОМЕР_3 до рахунку № НОМЕР_4 , на яку 02.02.2025 здійснено переказ коштів на суму 8 000 грн. 
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на цю довіру. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Таким чином, на підставі вказаних доказів, суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_1 отримав від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» вказані в договорі кредиту кошти в сумі 8000 грн. Ненадання позивачем первинних документів щодо перерахунку коштів, за наявності інших доказів, жодним чином не спростовують факт отримання відповідачем кредитних коштів.
Відтак, заперечення сторони відповідача про отримання кредитних коштів не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. При цьому, висловлюючи такі заперечення, відповідачем не було надано суду жодних доказів на їх підтвердження, хоча відповідач якому банком була випущена платіжна картка НОМЕР_3 , мав можливість надати такі докази на підтвердження своєї позиції у виді виписки із рахунку за вказаною карткою.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконав, не сплачував кошти на погашення тіла кредиту і проценти за користування кредитом згідно кредитного договору.
В зв`язку з цим, станом на 27.03.2025 (дата передачі права вимоги за договором факторингу №27/03/25) у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №8293335.
27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27/03/25 у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Згідно п.1.2. Договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимог – підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Позивач вказує, що відповідно до Реєстру Боржників №7 від 26.06.2025 до Договору факторингу №27/03/25 набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №8293335 в сумі 32 296 грн, з яких: 8 000 грн – сума заборгованості за основним боргом; 6 916 грн – сума заборгованості за відсотками; 1 380 грн – комісія за надання кредиту; 16 000 грн – неустойка. 
Перехід права вимоги за кредитним договором №8293335 від 02.02.2025 від ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» підтверджено належними доказами, а саме – Договором факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 із укладеною додатковою угодою №5 від 27.03.2025, Актом прийому-передачі Реєстру боржників від 26.04.2025, платіжною інструкцією про перерахування коштів за договором факторингу та витягом з реєстру боржників № 7, за яким видно, що під №4346 значиться відступлення права вимоги заборгованості, зокрема по кредитному договору №8293335 від 02.02.2025, укладеному із ОСОБА_1 .
Твердження відповідача про неповідомлення його про заміну кредитора в зобов?язанні не є підставою для відмови в позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Такий висновок відповідає усталеній практиці Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.
Згідно з статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідач не надав суду жодних доказів, що могли б вказувати на виконання ним умов договору та сплати коштів первісному кредитору. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно до ст. 516 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Таким чином, встановлено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» має право вимоги до ОСОБА_1 на підставі укладеного договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025. 
Розрахунок заборгованості за кредитним договором №8293335 від 02.02.2025 наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом заборгованості відповідача за неповерненим тілом кредиту, нарахованими процентами та несплаченою комісією. При цьому, сума заборгованості відповідача за неустойкою стягненню не підлягає.
Вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в сумі 16 000 грн не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає чинному законодавству. 
Відповідно до п.18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась і триває до теперішнього часу.
Оскільки неустойка за кредитним договором нарахована в період дії воєнного стану, то ОСОБА_1 звільняється від обов`язку його сплати на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Отже, чинним законодавством України кредитодавцю надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке право прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п.2.2.8. Договору сторони погодили, що комісія за надання кредиту становитиме 17,25% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1380 грн.
Перед укладенням договору відповідач ознайомився з його умовами, зокрема з умовою щодо комісії за надання кредиту, отримав кредитні кошти в сумі 8 000 грн, за що повинен був сплатити комісію в сумі 1 380 грн. 
Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ФК «ЄАПБ» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №8293335 від 02.02.2025 в розмірі 16 296 грн (8 000 + 6 916 + 1 380 = 16 296), відтак, позов підлягає задоволенню частково.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір має бути присуджено позивачеві з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач пред`явив позов на загальну суму 32 296 грн. Позов задоволено на суму 16 296 грн. Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме – 1 222,30 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
 
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (м.Київ, вул.Симона Петлюри, 30, ЄДРПОУ 35625014, IBAN № НОМЕР_5 в АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за кредитним договором №8293335 від 02.02.2025 у розмірі 16 296 (шістнадцять тисяч двісті дев`яносто шість) грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1 222,30 грн судових витрат. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя